OZN-uri+in+al+doilea+razboi+mondial

toc

OZN-uri in al doilea razboi mondial
[|OZN-uri in al doilea razboi mondial]Generalul maior rus Boris Surikov, specialist de varf in rachete si arme nucleare, a fost una dintre personalitatile proeminente ale Statului Major al armatei sovietice, apoi mult timp expert la conferintele de dezarmare de la Geneva. Surikov a declarat, in 1994, unor producatori britanici TV ca in 1944, la o data nespecificata, zbura spre Romania, impreuna cu comandantul navei, maiorul Bajenov, la bordul unui avion sovietic de 14,5 tone, in misiune de bombardament. Erau la o altitudine de cinci mii de metri, deasupra Ukrainei de sud-vest, cand au zarit, venind spre ei, din fata, un obiect solid, de forma eliptica. Cei doi citisera in ziare despre noile arme germane dar ceea ce vedeau nu semana cu nimic cunoscut. Bombardierul a inceput sa se scuture din ce in ce mai tare, presiunea uleiului a crescut alarmant, iar in preajma geamului se simtea o incarcatura electrostatica puternica. Desi la un moment dat obiectul paruse ca a trecut de ei, aripile continuau sa scanteieze de o multime de descarcari electrice. Maiorul Bajenov a apreciat ca aparatul era pe punctul de a lua foc, dupa care bombele vor exploda in mod iminent, drept pentru care a luat decizia sa arunce la intamplare incarcatura de proiectile deasupra unui camp din Ukraina. La intoarcere, de frica curtii martiale, au raportat bombardarea cu succes a unei rafinarii de titei din Romania.

Surikov descrie misteriosul aparat
Surikov a descris misteriosul aparat de zbor ca fiind asemanator ca forma dar cam de doua ori mai mare decat o naveta spatiala actuala. Aerul parca devenise luminos in jurul sau, “ca un rasarit de Soare localizat”. In nici un caz nu putea fi confundat cu explozia unui obuz antiaerian. Surikov mai spunea ca a discutat intamplarea cu mai multi oameni de stiinta, ajungand la concluzia ca nu este exclus ca ceea ce a vazut sa fi fost creatia unei civilizatii mult superioare celei pamantene, civilizatie interesata de noi si care stapaneste legi si tehnologii care ii permit sa atinga viteze inimaginabil de mari si sa zboare foarte departe. Intamplari asemanatoare cu cea de mai sus au fost raportate de pe toate fronturile celui de-al doilea razboi mondial. Redam mai jos, spre ilustrare, alte trei cazuri.

La 14 martie 1942, capitanul englez Joel Fischer, avand peste 770 de ore de zbor si 46 tinte doborate la activ, efectua un zbor de recunoastere, pe un avion cu un singur loc. El s-a intalnit cu un obiect pe care l-a descris in raportul scris facut dupa aterizare in felul urmator: “nava straina parea metalica si avea forma unui fuselaj de avion, lung de aproape 100 de metri si cu diametrul de circa 15 metri; la extremitatea din fata se observau un fel de antene. Nu avea aripi sau motoare exterioare vizibile si zbura perfect orizontal. Am urmarit-o cateva minute, dupa care a luat o pozitie verticala si a disparut brusc in inaltimi”. In noaptea de 25 martie 1942, maiorul Sobinski, polonez inrolat in aviatia engleza, comanda un bombardier strategic, care se intorcea din misiune dupa ce isi imprastiase incarcatura ucigasa deasupra orasului Essen. Zburau la o altitudine de 5000 de metri, inca deasupra Germaniei, cand s-a apropiat de ei o aeronava. Mitraliorul din turela a raportat, speriat, ca aparatul “nu pare sa fie avion, are o forma greu de identificat si este luminos”. Primul gand a fost ca se afla confruntati cu o arma secreta germana, in consecinta comandantul a dat ordin mitraliorului sa deschida focul. Cand au ajuns la distanta de 150 de metri, cel putin zece mitraliere au improscat inamicul cu proiectile de 12,7 mm, acestuia parea insa ca nici nu-i pasa, zburand paralel cu bombardierul timp de un sfert de ora, vreme in care tevile mitralierelor au ajuns la incandescenta si s-au decalibrat. Dupa aceasta, obiectul s-a inaltat brusc si a disparut din campul vizual. In 14 octombrie 1943, conform declaratiei unui martor ocular, pe nume Hilary Evans, avioane americane, efectuau un bombardament asupra zonei industriale a orasului Schweinfurt din Germania. In timpul ultimului raid, mai multi membri ai echipajului au observat un mare numar de discuri argintii luminoase in fata lor. Pareau groase de 2,5 centimetri si cu diametrul de 7,5 centimetri. Un bombardier B-17 n-a mai fost in masura sa le evite si a intrat in ele. Spre marea sa mirare, nu s-a produs nici o ciocnire si nici o deteriorare a avionului. Presupunerea initiala – ca ar fi fost folii de aluminiu imprastiate pentru derutarea radarelor – a fost infirmata.