7+minuni+ale+lumii

Pentru a le putea compara sunt necesare inaltimile celor trei piramide: 148 m (piramida lui Keops), 143 m (piramida lui Kefren) si 66 m (piramida lui Mikerinos). Cele patru fete ale acestor piramide sunt egale intre ele si sunt orientate catre cele patru puncte cardinale. La vremea respectiva, piramidele erau construite in Egipt nu numai pentru a pastra ramasitele pamantesti ale faraonilor, ci si pentru a coplesi, prin maretia lor, pe supusi. Prestigiul faraonilor era mare la vremea respectiva, dat fiind faptul ca in urma amplelor expeditii de cotropire, acestia cucereau noi teritorii, reuseau sa acumuleze noi bogatii, deveneau stapanii unei mari mase de sclavi. Despre Marea Piramida putem spune ca a fost terminata in jurul anului 2580 i.Hr. si se presupune ca la constructia ei au muncit, timp de 20 de ani, peste 100.000 de oameni. Au fost folosite peste 2.000.000 de blocuri de piatra, fiecare cantarind aproximativ 2,5 tone. Transportul acestor blocuri de piatra s-a facut cu ajutorul rampelor, parghiilor, rolelor. Ingeniozitatea egiptenilor e pusa in evidenta si de faptul ca blocurile de calcar au fost fixate atat de strans unele fata de altele incat intre ele nu se putea introduce nici macar o foaie de hartie. Piramida a fost placata cu piatra alba, perfect slefuita, iar in lumina soarelui piramida stralucea puternic. Din pacate, astaza se mai pot vedea doar cateva blocuri din calcar. Privita de la distanta de cativa kilometri, Piramida cea Mare are aspectul unui corp geometric, cu fete plane, muchii drepte si varful ascutit. Insa, pe masura ce privitorul se apropie, constata ca fetele sunt formate din trepte foarte Mari, ca muchiile un sunt drepte, iar in local varfului ascutit se vede o platforma (in prezent marii pirámide ii lipseste varful). Impresionanta este si greutatea piramidei, care cantareste 6 milioane de tone. Intrarea in piramida se afla la 15 m deasupra bazei. Deasupra intrarii se afla o inscriptie in limba franceza, care aminteste de expeditia franceza din Egipt (1799-1801). Piramida cea Mare, una dintre operele arhitecturale cele mai vechi, impresioneaza si astazi prin dimensiunile sale hiperbolice, ea putand fi considerata drept cel mai reprezentativ monument al egiptului antic. In antichitate, orasul Babilon era renumit datorita gradinilor sale suspendate. Se crede ca numele orasului Babilon deriva din ebraicul “babel” care inseamna “//incurcatura//”, deoarece - dupa traditia biblica - limbile diferitelor popoare care au lucrat la turnul din Babilon s-au incurcat. In realitate, insa, mai probabil este faptul ca lucrarile se executau cu sclavi, capturati in timpul campaniilor de razboi si care vorbeau limbi sau dialecto diferite. Toate informatiile care se cunosc in prezent despre aceste gradini ne sunt cunoscute datorita scrierilor vremii care au imortalizat splendoarea si frumusetea lor. Se presupune ca gradinile suspendate au fost create in jurul anului 600 i. Hr. din ordinul regelui Babilonului, Nabucodonosor al II-lea. In coltul de nord-est al palatului, langa poarta zeitei Istar (principala poarta a orasului) se aflau mirificele”Gradini suspendate”. Diodon din Sicilia ne spune ca gradinile au fost construite de Nabucodonosor, din marea iubire pentru una din sotiile sale, Amytis, care regreta peisajul pitoresc al tinuturilor natale. Ciudad este faptul ca Herodot, care descrie destul de amanuntit Babilonul din secolul V i.e.n., nu vorbeste nimic despre gradinile suspendate, ci povesteste doar ca in acea vreme a domnit regina Semiramida. De aceea unii autori au vorbit in scrierile lor despre Gradinile suspendate ale Semiramidei in loc de //Gradinile suspendate din Babilon//. Gradinile suspendate erau formate din terase etajate in amfiteatru, fiecare avand un plan patrat, cu latura de aproximativ 123 m. Nivelul pamantului putea sa fie chiar si de 40 m. plante rare, flori cu mirosuri rafinate, arbori nenumarati incantau vederea prin frumusetea lor. Pentru stropirea gradinilor se foloseasu masini care urcau apa din Eufrat pana la inaltimea dorita. Diodon spune ca toate operatiunile se faceau “fara ca nimeni din exterior sa vada aceasta!” Smochini, migdali, nuci, rodii stapaneau aceste tinuturi mirifice, in timp ce diferitele specii de trandafiri, nuferi, arbori de tamaie, raspandeau in atmosfera mirosuri imbietoare. Se presupune ca apa ajungea pe terasa situata cel mai sus (datorita masinilor folosite), iar de aici ea cadea in siroaie, formand mici cascade sau raulete si mentinand in permanente solul umed. In urma sapaturilor arheologice efectuate in partea de nord-est a palatului lui Nabucodonosor, a fost descoperita in anul 1903 fundatia constructiei care sustinea Gradinile suspendate. Lucru rar in Babilon, aceasta fundatie era alcatuita in majoritatea ei din piatra. Stim ca piatra nu se gasea in Babilon, ci trebuia transportata de la sute de kilometri. Datorita sapaturilor efectúate, s-a descoperit un coridor central, care are pe fiecare latura cate sapte camere foarte adanci, corespunzand, in general, cu zidurile descrise de Diodor. Forma generala se inscrie intr-un patrat, inconjurat de un zid gros de centura, in afara caruia se afla un coridor foarte stramt. Din acest coridor, pe laturile de vest si de sud, se poate patrunde intr-o alta serie de camere. Intregul ansamblu este inca o data inconjurat de ziduri si de un al treilea coridor. Cresus, ultimul rege care a domnit in Lydia, una din regiunile Asiei Mici, a construit in Efes, in anul 550 i.Hr. un templu luxos. In lumea greaca, alegerea unei //zeitati protectoare// a comunitatii cetatenesti era un lucru obisnuit. Nu de putine ori, conflictele aparute intre diverse cetati sau rivali isi aveau originea in motive mitologice. Templul a fost construit din piatra de calcar si marmura, blocurile imense fiind ridicate cu ajutorul scripetilor. Partea principala a templului era sustituta de aproximativ 127 de coloane de marmura, fiecare coloana avand o inaltime de 20 m. Ca si orasul insusi, care a fost reconstruit de mai multe ori aproape pe acelasi amplasament, templul Artemisei a fost si el refacut de mai multe ori. Dupa Pliniu cel Batran, templul a fost reconstruit de sapte ori, iar sapaturile arheologice moderne confirma acest lucru. La inceput a existat o simpla platforma pentru rugaciuni, un mic sanctuar la poalele colinei Ortigia, pe un teren mlastinos. Mai tarziu s-a creat o platforma mai inaltata, cu un copac drept altar. Dupa jaful care a avut loc in anul 660 i.Hr. sanctuarul a fost restaurat, usor marit, mai ridicat ca nivel (din cauza terenului mlastinos), insa nealterat ca aspect. Se crede ca templul primitiv a ars in jurul anului 550 i.Hr. iar din cauza terenului slab, la reconstructia sa a fost nevoie de lucrari de fundatie speciale, trebuind sa se inalte din nou nivelul templului. Constructia se crede ca a inceput in anul 550 i.e.n si a durat aproape 120 de ani, templul fiind inaugurat abia in anul 430 i.Hr. La inaltarea maretului edificiu au contribuit cu materiale si cu bani multe state vecine. Templul era inconjurat de doua randuri de coloane avand cate 8 coloane pe laturile inguste si 20 de coloane lateral. In anul 356 i.Hr., templul a ars pana la temelii, incendiul fiind provocat de o persoana pe nume Herostrat, care in felul acesta a vrut sa devina celebru. In mod bizar, templul a ars exact in ziua in care se nastea Alexandru Macedon. La numai sase ani de la distrugere, in anul 350 i.Hr. a inceput reconstructia templului exact pe locul initial. Stimulati de ceea ce facuse Cresus in trecut, nenumarati regi au oferit aur si admirabile coloane sculptate de cei mai mari artisti ai timpului. Ca de fiecare data cand templul a fost reconstruit, interesul pentru acest monument a crescut si se primeau tot mai multe daruri pentru noua constructie. Se spune ca femeile din Efes si-ar fi dat bijuteriile; la randul lor, regii au continuat sa faca donatii importante. Din cele 127 de coloane ale templului, 36 erau sculptate, fiecare fiind decorata cu basoreliefuri infatisand motive specific grecesti. Materialul de baza pentru zidarie a fost marmura alba, provenita din carierele din apropiere. Pentru constructie s-au utilizat diverse esente de lemn: abanos,cedro, chiparos. Dupa obiceiul vremii, friza, frontoanele, decoratia coloanelor si a altor elemente arhitecturale esrau pictate, utilizando-se intre altele aurul, argintul si cobaltul. Se presupune ca statuia zeitei Artemis era din aur pur. Templul Artemisei, a carei faima era cunoscuta in toata umea antica, a dainuit peste sase secole fara sa sufere aproape nici o degradare importante, ci doar unele mici stricaciuni pricinuite de cutremure sau incendiile locale, dar care un au necesitat decat reparatii de intretinere. In anul 262 e.n., in vremea imparatului roman Gallienus, templul a fost pradat si incendiat de goti. Ulterior, in urma restaurarii facute, templul nu a mai putut fi refacut in forma sa initiala. Intre tinuturile Asiei Mici de pe tarmul mariii Egee care au primit o numeroasa colonizare greceasca, Caria ocupa un loc foarte important. La scurta vreme dupa ce Caria a trecut sub stapanire persana, conducerea a fost preluata de Mausol, care a domnit intre anii 377-353 i.Hr. Mausol, in calitate de guvernator al unei regiuni regale din imperiul persan, a mostenit tronul de la tatal sau, dar s-a debarasat repede de suprematia persana si a domnit ca si rege independent. Mausol a fost casatorit cu sora sa, celebra Artemisa, care i-a urmat la tron dupa moartea sa. In timpul lui Mausol, capitala a fost mutata la Halicarnas, din cauza pozitiei sale defensive. Au fost atrasi aici numerosi oameni de stiinta, constructori, artisti, poeti, care au contribuit prin talentul lor la cresterea renumelui cetatii. Cum puterea domnitorului crestea cu trecerea anilor, Mausol a hotarat construirea unui monument funeral pentru sine si pentru sotia sa. Intentia sa a fost aceea de a crea un monument grandios, somptuos, care sa aminteasca lumii intregi si posteritatii, bogatia si puterea de care se bucurase in timpul vietii cuplul regal. Mormantul lui Mausol, sau Mausoleul, a fost construit in decurs de patru ani (353-349 i.e.n). dar Mausol a murit inainte de a se finaliza monumentul, astfel ca vaduva sa a preluat conducerea lucrarilor de constructie. In urma sapaturilor arheologice, s-a constatat faptul ca Mausoleul era inconjurat de o explanada patrata cu latura de 103 m; avea forma dreptunghiulara si era placat cu marmura alba, in partea superioara. Cladirea avea 36 de coloane ionice, din care 8 pe latura mica si 10 pe latura mare, iar intre coloane erau plasate statui care reprezentau fie figuri omenesti, fie animale. In cadrul monumentului se gaseau statuile lui Mausol si a Artemisei, in picioare, avand aproximativ 3 m inaltime. De asemenea, au existat si 3 frize sculptate, insa amplasamentul lor nu se cunoaste. Una dintre frize infatisaza o lupta intre razboinici si centauri, iar faptul ca e mai putin finisata decat celelalte doua ne-ar putea indica amplasarea ei in partea de sus a edificiului, mai departe de ochii privitorului. O alta friza infatisa o cursa de care, fiind lucrata perfect, in timp ce o a treia friza reprezenta lupta grecilor cu amazoanele. Dintre toate, aceasta a treia friza, care este si cea mai ingusta, s-a conservat cel mai bine. Frizele impresioneaza prin dinamismul si senzatia de miscare continua creata, dar si prin frumusetea personajelor. Potrivit obiceilui grecesc, toate aceste frize, au fost la origine pictate in diferite culori : fondul albastru, pielea roza, haine albe, verzi sau aurii. Urnele din aur cu ramasitele pamantesti ale perechii regale au fost asezate in camera mortuara, aceasta camera fiind pazita de un sir de lei de piatra. Peste baza solida, construita din piatra, se ridica o constructie care seamana cu templele grecesti, inconjurata de coloane si statui. In 1402 un puternic cutremur de pamant a distrus Mausoleul. Din pietrele ramase, membrii Ordinului Cavalerilor Sfantului Ioan, au construit o cetate ampla in apropiere. Cavalerii au descoperit si camera mortuara a lui Mausol si a Artemisei, dar au fost nevoiti sa se retraga pentru ca incepuse sa se inopteze. A doua zi, cand s-au intors la sarcofag, acesta era deschis si pradat. Sapaturile arheologice incepute in secolele XVIII – XIX au adus la lumina fundatiile cladirii, dar si cateva statui si sculpturi care nu fusesera distruse sau furate. Printre obiectele descoperite au fost si statuile infatisandu-i pe Mausol si pe sotia sa, Artemisa, statui care din anul 1857 au fost transportate la British Museum, unde pot fi admirate si astazi. Cu trei mii de ani in urma, Olimpia era un important centru religios din sud-vestul Greciei. La origine, Olimpia era un centru pur religios, de importanta locala, apoi faima sa a crescut prin celebrele Jocuri Olimpice, la care s-a adaugat importanta politica a sanctuarului; a devenit un mare centru diplomatic in care se hotara - de multe ori - soarta statelor grecesti. Grecul Zeus, regele zeilor, era foarte iubit in antichitate, in cinstea lui organizandu-se petreceri si intreceri sportive. Jocurile Olimpice au avut un rol foarte important inca de la primele editii. Se presupune ca primele Jocuri Olimpice au avut loc in anul 76 i.Hr. Timp de peste 1100 de ani, acestea erau organizate din patru in patru ani. Importanta lor era foarte mare, mai ales pentru faptul ca atunci cand se desfasurau Jocurile olimpice, toate razboaiele erau intrerupte pentru ca sportivii si spectatorii sa poata participa in voie la competitiile care se organizau. Zeus a fost considerat in antichitate un zeu foarte puternic si temut. El a fost zeul protector al localitatii Olimpia, locuitorii hotarand sa-i inchine un lacas demn de maretia sa. Templul a fost construit de arhitectul Libon, cu prada adusa de eleni din orasul Pisa in anul 468 i.Hr si a fost terminat imediat dupa batalia de la Tanagra, in anul 457 i.e.n. Templul avea 6 coloane pe fatada principala si cate 13 coloane pe fatadele laterale. Grecii au simtit nevoia unei statui, motiv pentru care i-au incredintat sculptorului Fidias realizarea maretei statui a lui Zeus. Fidias este unul dintre cei mai mari sculptori ai antichitatii, statuile Atena Parthenas si cea a lui Zeus aducandu-i o celebritate putin obisnuita. In Olimpia, Fidias si ajutoarele sale au construit mai intai o schela din lemn, pe care au acoperit-o apoi cu placute de fildes, vesmintele fiind lucrate din placi de aur. Dupa dimensiunile templului, s-a dedus ca inaltimea statuii era de aproximativ 12 m, iar cu soclul nu depasea 14 m, infatisandu-l pe Zeus asezat pe un tron cu un spatar inalt, bogat decorat. De-a lungul peretilor au fost construite o serie de schele pentru vizitatori, pentru ca acestia sa poata vedea chipul zeului. Cunoasterea detaliata a templului si a statuii executata de Fidias este datorata, in primul rand, informatiilor surprinse in „scrierile” vremii, obiectelor care au reprodus - in parte - statuia lui Zeus, dar si sapaturilor arheologice. In mana dreapta, Zeus tinea o Victorie, lucrata din fildes si aur si care avea in maini o panglica tot din aur. In mana stanga, Zeus tinea un sceptru care se rezema de pamant si pe care statea un vultur de aur. O mantie de aur incrustata cu pietre pretioase ii cadea de pe umeri si ii acoperea trupul gol. Pe aceasta mantie, fratele lui Fidias, Panaenos, a pictat, dupa obiceiul timpului, in culori topite in ceara, animale si flori, in special crini. In picioare zeul purta sandale de aur. Partile neacoperite ale trupului erau de fildes. Picioarele zeului se rezemau pe un taburet, sustinut in cele patru colturi de sfincsi de aur. Statuia era inconjurata de marmura neagra si alba, care retinea uleiul scos, deoarece statuile realizate din materiale diverse aveau nevoie de intretinere in raport cu clima localitatii. In scrierile vremii nu a fost amintita nici o informatie referitoare la sentimentele pe carei le trezea statuia lui Zeus privitorului de rand,. Oare ce sentiment trezea acest Zeus din olimp la vederea fortei si seninatatii figurii sale, incadrata de o barba bogata si cu fruntea incununata cu ramuri de maslini? Plutarh povesteste in mod sugestiv cum Alexandru Macedon, in anul 331 i.Hr, a pus bazele orasului Alexandria, care avea sa devina unul din marile centre culturale si economice ale lumii antice. „In marea cu valuri zbuciumate In fata Egiptului, se afla o insula De oameni e Faros numit.” Tot Plutarh ne spune ca Alexandru a hotarat sa construiasca o cetate in Faros, „care pe atunci era inca o insula”. Alexandria a fost construita dupa planurile si sub indrumarea lui Dinocrate, arhitectul lui Alexandru. Amplasamentul cuprindea ingusta limba de pamant cuprinsa intre Marea mediterana si lacul Mareotis. In fata orasului, paralel cu tarmul, se intindea insula Faros, lunga de aproximativ 3 km. In ceea ce priveste semnificatia cuvantului „**far**” si daca insula a luat numele Farului sau invers, s-au facut mai multe presupuneri, dintre care doua sunt de retinut. Se poate presupune ca turnul a luat numele insulei, deoarece insula se numea Faros (in limba greaca: panza), pentru ca tarmurile ei semanau din departare cu panzele unei corabii. Numele acestei insule a fost mentionat de Herodot cu 7-8 secole inainte de constructia farului. Totusi, e posibil ca pe insula sa fi existat un far din timpuri mai vechi, care a fost construit in marmura pe vremea lui Ptolemeu al II-lea Filadelful. De asemenea, se poate presupune ca insula a luat numele turnului, care cel dintai a fost numit Faros, de la cuvantul grecesc „faos”, care inseamna „lumina soarelui”. Daca se admite ca pe insula a existat in vechime un far, care a fost reconstruit de Ptolemeu, a doua ipoteza pare cea mai apropiata de adevar. Rolul farului era acela de a ajuta corabiilor aflate pe mare sa poata ocoli bancurile de nisip si sa ajunga cu siguranta in port. Sistemul de functionare al farului era urmatorul: noaptea, in varful turnului se facea foc, lumina flacarilor fiind acentuata cu ajutorul unor oglinzi, iar in timpul zilei, o dara groasa de fum se ridica din turn spre cer. Farul era construit din marmura alba si se compunea din mai multe turnuri suprapuse, cu retrageri care creau terase bogat decorate. Numarul acestor terase este mult discutabil; dupa unele izvoare erau opt, iar dupa altele patru. El - Edrizi insa, mentioneaza doar 3 turnuri. Se pare ca au fost intr-adevar trei: primul pe un plan patrat, cel de-al doilea - mai retras - pe un plan octogonal, iar al treilea - cel de sus - in forma cilindrica. Se spune ca primul turn, cel creat pe un plan patrat - ar fi avut inclusiv incaperi, iar aici ar fi locuit muncitorii si soldatii. Al doilea turn, se pare ca ar fi avut insirate pe verticala, in forma de spirala, niste scari cu ajutorul carora se putea ajunge la cel de-al treilea turn. O alta problema importanta cu care s-a confruntat constructorul farului a fost aceea de a gasi materialele care sa-i asigure edificiului stabilitatea si trainicia necesara. Cum fundatia trebuia facuta sub apa, se pare ca Sorstrat-constructorul-ar fi pus sa se arunce in mare pietre, caramizi, blocuri de granit, aur, argint, arama, plumb, fier si sticla, pentru a vedea cum se comporta acestea. Dupa ce a cercetat toate probele scoase din apa, gasind numai sticla neschimbata si intreaga, a hotarat ca farul sa fie rezemat pe stanca de sub apa, prin intermediul unor blocuri mari de sticla. Din pacate, desi in traditia araba se utilizeaza astfel de procedee in constructiile realizate sub apa, cerecetarile arheologice nu au confirmat inca acest aspect. De asemenea, se presupune ca in loc de mortar, pentru a imbina blocurile de piatra s-ar fi folosit plumb topit. Despre interiorul Farului nu se stiu prea multe amenunte. Pana la nivelul primei terase existau scari interioare si o rampa foarte fina care permitea sa se ajunga acolo chiar si cu carutele. Acest lucru era necesar pentru a usura transportul combustibilului care alimenta focul Farului; drept combustibil se utiliza mai ales lemnele de rasinoase. De la prima terasa pana la varf, combustibilul era ridicat cu ajutorul unor scripeti ale caror franghii treceau printr-un spatiu liber, lasat in partea centrala a edificiului. Asupra materialului din care era facuta oglinda sunt, de asemenea, incertitudini. Arabii, care au cucerit Egiptul in secolul VII au fost impresionati de marimea si proprietatile acestei oglinzi. Unii au descris-o ca fiind metalica si foarte bine lustruita, asa cum dealtfel erau aproape intotdeauna oglinzile din antichitate. Altii au spus ca era „dintr-o piatra transparenta”, probabil sticla. Cutremurele de pamant au adus in mod continuu mari stricaciuni Farului, insa el a fost consolidat. Dupa cucerirea Egiptului, arabii au mentinut multa vreme Farul in functiune. Pe mainile mahomedanilor insa, el dadea ajutor inamicilor crestinatatii. De aceea, un imparat bizantin a trimis in secolul IX un emisar pentru a-l distruge. Acesta a reusit sa castige increderea califului Al-Walid si il convinse ca sub Far sunt ascunse imense comori. Din lacomie pentru aceste bogatii, califul a dat ordin sa se darame edificiul. Cand se ajunsese cu daramarea aproape la jumatatea inaltimii, califul si-a dat seama ca a fost inselat; insa era prea tarziu. Arabii au incercat sa recosntruiasca Farul, din caramida, insa nu au mai putut ajunge la inaltimea initiala. Dispozitivul care sustinea oglinda nu a mai putut fi montat. Au urmat apoi cutremure puternice si nimeni nu s-a mai ingrijit de repararea si intretinerea Farului. Cutremurul din 1375 l-a distrus complet, iar intreaga masa de piatra a fost aruncata in mare. Farul din Alexandria, care a reusit sa reziste intemperiilor timp de aproape 1500 de ani, nu mai exista astazi, iar insula Faros a devenit o peninsula. Nu exista certitudinea ca acesta a fost primul far din lume, insa, cu siguranta, a reusit sa dea un ajutor substantial oamenilor marii. Se spune ca punctul luminos de semnalizare era vazut de la o distanta de 50 km de catre vapoarele care erau in largul marii. La numai cativa ani de la cutremurul care a facut ca ruinele Farului sa fie inghitite de apa, submarinul Kait Bey a construit o fortareata militara. Ulterior aceasta a fost de mai multe ori reconstituita, stand si astazi pe locul unde fusese celebrul Far. Insula Rodos, asezata la numai 25 km de coasta Asiei Mici, era una dintre verigile lantului care, trecand prin Creta, lega Asia de Europa. In antichitate, locuitorii insulei Rodos au dorit sa devina comercianti independenti. S-au straduit sa ramana neutri, sa nu se razboiasca cu alte popoare, cu toate ca au fost de multe ori atacati si cuceriti. Se zice ca expeditia lui Demetrios contra Rodosului era alcatuita din 370 corabii, ce transpotrau numeroase masini de asediu si peste 40.000 de ostasi, mai mult decat toata populatia Rodosului. In fata acestei teribile amenintari locuitorii din Rodos s-au pregatit de asediu si au infruntat eroic pe Demetrios, reusind sa reziste aproape 12 luni. Locuitorii Insulei Rodos au reusit sa respinga ostirea lui Demetrios, ajutati fiind, in final, de catre Ptolemeu. Amintirea acestui eveniment trebuia imortalizata intr-o forma grandioasa, care sa arate si sa povesteasca intregii lumi si posteritatii rezistenta eroica a poporului. A fost construita o statuie uriasa, in cinstea protectorului cetatii - zeul Soarelui, Helios - simbol maret al eliberarii lor. Aceasta gigantica lucrare i-a fost incredintata sculptorului Chares, care utilizand metalul rezultat din topirea masinilor de razboi parasite de Demetrios, a ridicat, in decurs de 12 ani (292-280) i.Hr. celebra statuie numita Colosul din Rodos. Statuia a fost amplasata la intrarea intr-unul din porturi, dar nu se stie exact care dintre ele. Stratul exterior din bronz a fost fixat pe un suport din metal. Montarea statuii, goale pe dinauntru, a fost inceputa de pe sol, iar pe masura ce lucrarile inaintau ineriorul era umplut cu pietre, pentru a asigura a mai mare stabilitate. Din nefericire, dupa numai 56 de ani de triumfala dominatie asupra orasului si marii, Colosul s-a prabusit in urma unui mare cutremur, in anul 224 i.e.n. Cu toate eforturile depuse, statuia n-a mai putut fi refacuta. Locuitorii Rodosului au fost sfatuiti de un oracol sa nu refaca statuia deoarece ar fi de rau augur pentru oras, asa ca aceasta a ramas in pozitia in care cazuse. In anul 656 e.n., un calif a vandut unui negustor din Emesa cantitatea de bronz provenind din imensul Colos. Impresionant este faptul ca imensa cantitate de broz a fost transportata cu ajutorul a 900 de camile, ajungandu-se la concluzia ca statuia continea in jur de 300 de tone de bronz. In ceea ce priveste inaltimea statuii, majoritatea autorilor care au descris-o au aratat ca aceasta avea intre 30-34 m. In afara de scopul sau memorabil, s-a presupus ca statuia servea si pentru a calauzi corabiile, presupunandu-se ca intr-o mana colosul tinea o torta in care focul ardea continuu.
 * media type="custom" key="596501"Piramida lui Keops:** Piramidele de la Gizeh au fost construite in timpul dinastiei a IV-a de faraoni si sunt atribuite faraonilor Keops (Piramida ce mare), Kefren (fiul lui Keops) si Mikerinos (nepotul lui Keops).
 * Gradinile suspendate din Babilon:**
 * Templul Artemisei din Efes:**
 * Artemis** este o zeita a grecilor antici, protectoare a animalelor si a fecioarelor. Pentru romani, aceasta zeita este cunoscuta sub numele de //Diana//.
 * Mausoleul din Halicarnas:**
 * Statuia lui Zeus din Olimpia:**
 * Farul din Alexandria:**
 * Colosul din Rodos:**