Trandafirul

Trandafirul Nagru
Am adormit, şi-n somn m-am ratăcit. nu te văd,dar te aud cum plângi, la căpătâiul meu şi-ţi simt mâna caldă pe un obraz rece... ceva-mi apasa sufletul înfiorător, dar nu simt nevoia să respir; sufletu-mi s-a micsorat de tot, dar e încă luminos. nu simt durere,dar sunt singură, de atâta amar de vreme, că am uitat şi ca am existat vreodată... un trandafir şi-a infipt rădăcina-n inima mea ţasnind lacrimi ale unor vise, ale unor speranţe şi ale unei singure iubiri, calde, fierbinţi chiar,pierzându-se-n neantul existential, departe de mine de acum...din nou, nu simt durere,nu simt nimic, dar stiu ca plângi... rădăcinile trandafirului negru ma apasă şi mă strâng tot mai mult egoiste, am devenit una cu el... sufletul meu s-a stins, acum e doar un fum, dar el există incă ,orbecăie singur si mut, mereu în cautarea ta. acum ma doare că s-a pierdut de mine, şi nu te mai simt nici pe tine acum...ma doare. mi-am amintit ceva... mai aud uneori soapte ce seamănă cu vocile noastre,ce-ngâna cuvinte duioase ce probabil ni le-am spus cândva. m-am pierdut acum in durere. nu-mi mai amintesc decat de tine şi-as nega şi propria existenţă inconştientă. nu mi-a mai rămas decât trandafirul negru, care mă cuprinde,căci acum am devenit unul şi când cineva-mi va rupe floarea, din ea sa şiroiască lacrimi pe care eu , nu le am putut vărsa in timpul vieţii iar sufletul meu,când îşi va fi dat ultima suflare , lângă tine, să te-nvăluie cu parfum de trandafir, ca să-ţi aminteşti de mine, căci un trandafir negru sunt, şi visul meu s-a-ndeplinit, şi tu vei ştii...