Despre+fluturi~

=Structura fluturelui matur=
 * //Fluturi!!!//**

Corpul fluturelui matur este format dintr-o serie de inele întărite dintr-o substanţă tare numită chitină. De un interes mai mare sunt probabil numeroşii detectori pe care îi au lepidopterele pentru a le da informaţii despre mediul lor. În mare parte, structurile aflate pe capul lepidopterelor sunt asemănătoare, şi sunt folosite pentru a detecta mişcările din jurul lor. Lepidopterele au un creier şi ochi compuşi bine dezvoltaţi, care sunt deosebit de sensibili la mişcare: dacă încercăm să ne apropiem de un fluture, acesta observă extrem de rapid mişcarea.



Pe când toate lepidopterele au o vedere ageră, multe specii de molii pot detecta şi ultrasunetele emise de lilieci, care se hrănesc cu molii de noapte. Unele chiar şi-au dezvoltat un sunet special care bruiază "radarul" şi îl face să judece greşit poziţia moliei.

Antenele lungi de pe capul fluturilor sunt folosite pentru detectarea mirosului şi a mişcărilor aerului. Ele pot detecta urme minuscule ale mirosului sau al unei surse de hrană de la distanţă foarte mare. Prin detectarea creşterii intensităţii mirosului pe măsură ce înaintează, fluturii îl pot urmări şi pot găsi sursa mirosului. Ei îşi folosesc şi picioarele pentru a "gusta" planta pe care se află; această proprietate poate fi folosită de femelă odată cu alte simţuri, pentru a identifica locul în care să-şi depună ouăle.



Limba încolăcită, sau proboscida, de sub cap, pe care o pot întinde şi încolăci în voie, este folosită la hrănire. Lepidopterele se hrănesc cu lichide pe care le sorb. Hrana lor principală, nectarul, se află adesea în adâncul florilor, iar proboscida poate să se întindă şi să pătrundă în ele. Totuşi, nu toate lepidopterele au o proboscidă dezvoltată, şi mulţi fluturi maturi nu se hrănesc deloc, trăind din energia stocată în faza de larvă.

Structurile folosite pentru împerechere se află la capătul posterior. Când masculul şi femela se împerechează, ei sunt orientaţi în direcţii opuse ceea ce a dat naştere la poveşti despre fluturi cu două capete. =Despre zborul fluturilor= Atunci cand observam fluturii zburand de la o floare la alta, schimbandu-si fara incetare directia, suntem tentati sa credem ca nu exista nici o logica in stabilirea acestor traiectorii. Nu este asa! Se poate spune ca fluturii au o strategie de zbor bine pusa la punct. Cercetatorii au pus pana acum in evidenta doua tipuri de zbor.

Primul, in linie dreapta, cu mai mult de 3 m/s, care este utilizat pentru a scapa de un pericol sau pentru a cauta un nou habitat. Un al doilea tip de zbor, in bucle largi, este folosit atunci cand este cautata hrana. Pentru a obtine aceste rezultate, cercetatorii britanici au echipat 30 de fluturi cu emitatoare microscopice.

Receptand semnalele acestora si prelucrandu-le pe calculator au putut trasa o harta exacta a zborurilor din care a rezultat aceasta prima clasificare, cercetarile continuand. =Culori şi modele ale fluturilor si moliilor= Numele ştiinţific al fluturilor şi moliilor - lepidoptere - înseamnă "aripă cu solzi". Aceasta se referă la "praful" fin care ne rămâne pe degete dacă prindem un fluture. Fiecare solz mic poate fi colorat şi poate avea creste fine pe suprafaţă. Solzii sunt aranjaţi pe aripi (şi pe corp) în rânduri suprapuse asemenea ţiglelor de pe acoperiş. Astfel se formează şi culorile fluturilor. Fluturii şi moliile, alături de flori, au cea mai largă gamă de culori şi modele dintre toate fiinţele vii. Semnele lepidopterelor servesc mai multor scopuri, printre care găsirea partenerilor pentru împerechere. De asemenea, semnele le pot camufla, protejându-le de prădători. Uneori camuflajul este atât de desăvârşit încât fluturele nemişcat poate arăta ca o frunză, chiar şi cu imitaţii de găuri în aripă, care arată ca mici defecte ale frunzelor. Alţi fluturi au modele în alb şi negru care seamănă cu excrementele păsărilor când fluturele stă nemişcat. Deoarece fluturii şi moliile nu pot să înţepe sau să muşte, ei trebuie să adopte alte modalităţi de protecţie, iar culorile aprinse pot fi un semn că ei nu sunt buni de mâncat. Multe lepidoptere au otrăvuri în corp, adesea provenite din plantele cu care se hrănesc. Acestea sunt inofensive pentru ele, dar au un gust neplăcut pentru păsări sau alţi prădători; odată ce o pasăre descoperă că un fluture viu colorat sau de un roşu aprins nu e bun la gust, ea va evita alte insecte de culori asemănătoare. Unele lepidoptere neotrăvitoare copiază modelele celor otrăvitoare; această proprietate se numeşte mimetism. Alţi fluturi adoptă o formă similară de protecţie. Imitând viespile care înţeapă. Mulţi fluturi şi molii au cercuri mari şi colorate pe aripi, care seamănă cu nişte ochi. Acestea pot să sperie animale mici care vor să îi atace. Când insecta e în repaos, aceste pete sunt ascunse, dar când ea e deranjată, ele sunt imediat scoase la iveală pentru a speria animalul prădător şi a da fluturelui timp să scape. De-a lungul timpului, oamenii au apreciat frumoasele culori şi modele ale lepidopterelor. Fluturii pot fi văzuţi în picturile de pe mormintele egiptene şi pe picturile medievale, chinezeşti, pe mătase, precum şi pe pânzele artiştilor moderni. Ei sunt importanţi şi din alte motive, precum polenizarea plantelor, un proces necesar pentru formarea seminţelor. Lepidopterele sunt folosite şi pentru control biologic. Un exemplu clasic a fost introducerea în Australia a unei molii mici numită cactoblastis pentru a controla cactusul răspândit cunoscut sub numele de pară ţepoasă. Cactusul a invadat suprafeţe mari de păşuni pentru oi distrugându-le. Omizile cactoblastis s-au hrănit cu acest cactus provocând putrezirea lui. Para ţepoasă a fost distrusă şi în cele din urmă pământul a redevenit păşune pentru oi.