Portofoliu+despre+materiale+textile+-+Cuciulan+Andreea

Una dintre necesităţile vitale ale fiinţei umane din toate timpurile a fost ca, pe lângă asigurarea hranei, să-şi procure şi materialele necesare confecţionării îmbrăcămintei. În acest scop, ca şi în alte cazuri, omul s-a adresat naturii. Prin încercări, timp de mii şi mii de ani, el a reuşit să identifice diferite materiale adecvate acestui ţel şi să elaboreze tehnologiile necesesare prelucrării lor. Astfel au intrat în circuitul economic o serie de produse naturale ca blănurile, lâna, inul, cânepa, bumbacul, etc. care din timpul faraonilor şi până la începutul acestui veac au asigurat în proporţie de sută la sută necesităţile de îmbrăcăminte ale umanităţii. În toată această perioadă, progresele s-au referit la elaborarea unor tehnologii perfecţionate de prelucrare care au permis ca din aceste materii prime naturale să se obţină cantităţi tot mai mari de îmbrăcăminte cu calităţi din ce în ce mai bune, precum şi alte articole de decoraţii interioare, funii, odgoane, etc. Un eveniment important în această perioadă l-a constituit introducerea în Europa a mătasei din China, fapt care a generat ideea de a se încerca imitarea ei pe cale artificială, idee ce a fost realizată industrial la sfârşitul secolului al XIX-lea de către Hilaire de Chardonet. Acesta a patentat în 1885 procedeul de producere a mătăsii ce-i poartă numele, prin filtrarea nitrocelulozei urmată de denitrare. Fibrele artificiale şi sintetice, reunite sub numele generic de fibre chimice, au devenit astfel alături de fibrele naturale, o bază importantă de materii prime textile. Dacă până la începutul acestui secol necesităţile de îmbrăcăminte erau satisfăcute în totalitate de produsele naturale, la sfârşitul secolului 70% din aceste necesităţi vor fi satisfăcute de fibrele chimice. O ramură mai recentă a fibrelor chimice care s-a dezvoltat în ultimi 40 de ani într-un ritm extraordinar o reprezintă fibrele sintetice. Acest fibre sunt rodul dezvoltări uneia dintre cele mai moderne ramuri ale chimiei: chimia polimerilor. Sintetizarea lor a fost posibilă doar atunci când cercetarea a relevat caracteristicile necesare unui polimer fiabil: să fie filiform (adică fără ramificări sau reticuli ai catenelor); să aibă o masă moleculară potrivită, să poată fi orientat şi cristalizat; să fie solubil în solvenţi sau să se topească fără descompunere. Odată cu apariţia unor noi tipuri de fibre sintetice, la procedeele de filare cunoscute s-au adăugat altele noi: filarea din topitură şi, mai recent, filarea din suspensie, filarea din semitopitură etc. Fibrele sintetice au unele proprietăţi superioare celor naturale printre care: rezistenţă mecanică foarte bună, rezistenţă chimică excelentă, rezistenţă la molii şi la putrezire. Fibrelor sintetice li se pot conferi proprietăţi pe care nu le au cele naturale: neinflamabilitate, rezistenţă la temperaturi mari etc. Există însă şi proprietăţi nesatisfăcătoare: absorbţie de umiditate scăzută, încărcare electrostatică mare, efecte de scămoşare(pilling), colorabilitate mai dificilă. În ultima perioadă de timp, foarte utilizată este şi cofilarea. Fibrele cofilate au doua structuri: „coajă-miez” şi „una lângă alta”(„side by side”). Fibrele coajă-miez au un miez dintr-un polimer care conferă fibrei rezistenţă, elasticitate etc., şi o coajă din alt polimer pentru scăderea încărcării statice, creşterea luciului, reducerea pillingului etc. Structura „side by side” poate, de exemplu, să confere o încreţire mare fibrei dacă cei doi polimeri au contracţii diferite. Deşi aproape jumătate din ţesăturile din lână rezistente al spălare produse azi în lume sunt obţinute prin procedeul oxidativ, acesta are tendinţa de a fi înlocuit rapid de către tratarea cu polimeri, care are avantajul de a elimina complet degradarea fibrei. Conform statisticilor, anual, în lume, 3000-5000 de persoane mor de pe urma arsurilor provocate de aprinderea testilelor inflamabile pe care le poartă. Alte 150000- 250000 se aleg cu arsuri mai mult sau mai puţin grave. Iată de ce în ultima vreme există tendinţa de