CAVALERI+SI+CAVALERISM+---+SILAGHI+ALISANDRU

Centrul lumi feudale este castelul, iar cei de care seniorul se slujeste pentru a-şi exercita drepturile si puterea sunt cavalerii.In aceasta situaţie intră iniţial categorii foarte diverse:marii seniori, printi si castelani, seniorii deşinători de proprietaţi mari si mijlocii, din radurile carora provin cemai mulţi cavaleri,si in fine luptatori lipsitii de pământ, dar care locuiesc la castel si sunt familiarii seniorului. Respectul faţă de acelasi cod de valori îi aproprie pe toţi acesti oameni,impotriva diferenţelor dintre ei, deosebindu-I intr-un ordin distinct. Razboinicii-cavaleri cultiva vitejia, capacitatea de a-şi proba forţa fizică in luptesi loialitate, schimbul de servicii, obligatia de a nu trăda si de-a ajuta rovarăţul in lupta, largheţea, dispreţul faţă de bogaţie, refuyul de a strănge si usurinta de a risipi.Mai presus de toate este însă onoarea- datoria de a lupta pentru respectabilitatea celuilalt. Pentru început intrarea in randurile cavalerilor este precedată de o lungă ucenicie în meseria armelor.La 18 sau 20 de ani cand se considera pregatit tânărul aspirant participa la o ceremonie de iniţiere.Ulterior, el intra în familia razboinicilor profesionisti de la castelu, cu acceptul seniorului care, in acesta imprejurare, îi daruia un haraşament:Era apoi unor incercări menite să-I demonstreze pblic capacitatile de luptator.Mai tarziu, o dată devenit cavaler, îşi continua antrnamentele si participa la aventurile militare ale sniorului, desfasurate In fiecare primavară.In restul timpului, vanatoarea sau turnirele erau preocuparile de capatâi. Într-o vreme nesigură,dominată de absenţa unei puteri centrale, cavalerii întreţin violenta, jaful şi agresiunea.Raporturile dintre seniorii de puteri egale sunt de multe ori încălcate.Singura garantie pentru a pastra sub control situaţia este trupa de cavaleri din jurul castelanilor. Pe de alta parte, orice act de violenţă a unui vasal care nu lezează direct interesele seniorului nu poate fi pedepsit de acesta.În situaţia dată victimele nu au alta cale decât răzbunarea impotriva agresorului şi a bandei care l-a însoţit.Se desfăşoară astfel rayoaie intermediabile, care nu se sfârşesc decât atunci când rivalii si familiile lor sunt exterminati în totalitate. Faţă de acestă luptă permanentă, care dezorganizează societatea şi îi distruge resursele, Biserica, singura instituţie a autoriăţii în epocă, a luat atitudine.Creştinarea cavalerilor, îndepartarea lor de atât de costisitoarele conflicte fraticide şi dirijarea lor spre razboiul sfânt este cea mai impotantă opera a sa în secolul al XI-lea. Astfel, treptat, Biserica se implica în ceremonia de învestire, binecuvănteză armele, restrânge dreptul de luptă stabilindu-l exclusiv în acele zile când nu sunt asociate cu o sărbătoare religioasă.Cavalerii inţeleg că funcţia şi privilegiile le impun şi anumite îndatoriri:aflaţi acum în slujba lui Dumnezeu, mai au derptul să lupte doar înpotriva duşmanilor săi şi ăn favoarea celor săraci.Războaiele sfinte (cruciadele) puteu astfel să începă. Secolul al XII-lea a adus si alte schimbari importante.Domeniul, orasele infloritoare si comerţul reactivat produc numeroase venituri.Devine posibil pentru unii, să aiba mereu masa pusă, să întreţina o armată de tovarăşi de luptă, într-un cuvânt să asocieze bogăţia şi prosperitatea cu calitatea de nobil. Placerea pntru exercitii fizice grele şi primejdioase, pentru vânătoare si turnir si chiar pentru războaie a rămas la fel de vie. O dovedesc intre altele si perfectiunile aduse ţinutei de luptă şi tacticii.Corpul este mai mult protejat greutatea armamentului a crescut şi pentru că nu se mai putea da jos de pe cal cavalerul este obligat să lupte in şarje succesive cu lancea. Participarea cavalerilor la războaiele sfinte, in orient sau în Spania, sub steagurile Bisericii, a consolidat crestinarea acestui corp ofiţeresc şi i-a schimbat năravurile. Bravirii şi loialitatii li su adougat ca valori supreme ale cavalerismului, protecţia celor slabi şi oprimaţi şi repararea tuturor nedreptăţilor.În acelaşi tump, asupra vieţii de fiecare zi a nobililor-cavaleri bogăţia îşi pune amprenta, modificand interioarele, vestimentaţia si alimentaţia zilnică.Mobilele decoreză spaţiul, bijuteriile îmbogăţesc oamenii.Dispreţul pentru cultură dispare treptat o data ce prezenţa clericilor se face resimţită în castelele seniorale. Se naşte astfel, sub influienţe multiple o nouă clasă nobiliară, mai educată, mai rafinată şi mai cultivată decât predecesoarele ei.Câştigînd în timp drepturi, cavaleri tind să le lase moştenire şi aspiră să se identifice cu nobilimea.Pe de altă parte ideologia cavalerismului exercită o mare faşcinaţie asupra celorlalţi membrii ai societăţii. Acestă nouă lume se arată foarte dornică de manifestări literare de poezie si muzică.Subiectul principal a multor incercări artistice ale timpului îl constituie cavalerul si valorile pe care le exprimă modelul său.Astfel, în nordul Fanţei se compun pe gustul pblicului poieme epice („Chansons de geste”)care aduc în atenţie un personaj personal din trecut, fără prea mare respect pentru adevărul istoric.Cel mai celebru „Cântecul lui Roland”, înfăţişeaza în 4000 de versuri luptele de la „Roncevaux”, unde ariergarda regelui fanc Carol,a fost masacrată de basci (778).Faptul de mai sus este reconstituit doar în măsura în care pune în valoare virtuţile răzvoinice, datoria vasalului faţă de senior, ataşamentul faţă de locurile unde s-a născut, teme care interesau şi făceau plăcere.În acelaşi timp in sudul Franţei se remarcă poezia lirică, preferinţa pentru un subiect amoros przentat cu graţie si cu idealism, uneori şi într-o notă satirică.Versurile sunt suportul unor cântece interpretae de jongleuri, care le însoţesc cu dansuri amuzante şi tot felul de scamatorii. Sub semnul unei schmbări radicale a mentalităţii cavalereşti în atitudine faţă de femeie, gragostea intră în viaţa societăţii medievale îşi precizează regulile şi îşi stabileşte vocabularul.Cavalerul îndrăgostit îşi prezintă omagiul”doamnei sale” pe care doreşe s-o câştige cu vitejua şi largheţea sa şi s-o slijească cu loialitate.Ea este cea ce, in epocă, se defineste prin termenul curtoazie cu alte cuvinte arta de a face curte unei femei.  Deşi importanţa sa a scăzut foate mult în timp (cavaleria se mai păstreaza şi astăzi doar în armatele câtorva state ale lumii), valorile pe care le-a impus cavalerismul rămân în continuare valabile.Este moştenirea cea mai durabilă a structurilor sociale medievale, care a influienţat civilizaţia europeană şi care constituie încă un model. CAVALER