AS_E

Elefantul


Elefantul este un mamifer care poate atinge chiar greutatea de 6 tone. Traieste in turme. Fiecare membru al turmei ajuta la cresterea puilor, in caz de pericol elefantii maturi se strang in cerc in jurul puilor. Elefantii sunt animale foarte mari. Capul unui elefant cantareste cam un sfert din masa corpului. Fildesii elefantilor sunt de fapt incisivii lor alungiti, pe care un elefant ii foloseste pentru scoaterea radacinilor, decojirea pomilor iar masculii ii folosesc in lupte. Elefantii sunt ierbivori, se hranesc cu radacini, flori, tulpini moi, crengi, frunze. Intr-o zi elefantul consuma cam 25 kg de mancare, deci majoritatea zilei si-o petrece mancand, ceea ce nu este de mirare avand in vedere gabaritul acestor animale. Trompa elefantului este de fapt nasul lui alungit, este foarte sensibila. Puii de elefant invata pana la 6 luni cum sa o foloseasca. Elefantul traieste in jur de 75 de ani.

Elanul
Este un mamifer sălbatic, fiind cel mai mare reprezentant al familiei cerbilor. El se distinge prin marile coarne palmate pe care le poartă masculii. Sunt descrise mai multe subspecii de elan:
 * //Alces alces alces//
 * //Alces alces pfizenmayeri//
 * //Alces alces americana//
 * //Alces alces andersoni//
 * //Alces alces shirasi//
 * //Alces alces gigas//
 * //Alces alces caucasicus// (disparută)

1 Habitatul
 * ==Cuprins==
 * 2 Caracteristici fizice
 * 2.1 Coarnele
 * 3 Mărimea şi greutatea medie
 * 4 Duşmanii naturali
 * 5 Carnea ca aliment
 * 6 Istorie
 * 7 Domesticirea
 * 8 Elanul în cultura populară
 * 9 Accidente rutiere şi semne de avertizare
 * 10 Legături externe ||

Habitatul
Elanul trăieşte în pădurile din emisfera nordică, în zona temperată şi subarctică, acoperind un areal ce cuprinde Scandinavia, Siberia şi jumătatea nordică a Americii de Nord. Habitatul elanului

Coarnele
Coarnele masculului răsar ca nişte raze cilindrice din care ies in fiecare parte prelungiri în unghi drept, aplatizate până la mijlocul craniului, care apoi se divid ca o furculiţă. . Elanul din Scandinavia are coarnele mai simple, care seamănă cu cele ale elanilor din Siberia. Elanul nord-american (//Alces alces americanus//) are coarnele mai palmate decat elanii din Eurasia. Subspecia din Alaska (//Alces alces gigas//), atinge dimensiunile cele mai impozante: o înalţime până la 2.1m şi o distanţă între coarne până la 1.8 m. Masculii îşi pierd coarnele toamna târziu, după sezonul de rut. O nouă pereche de coarne va creşte primavara. Creşterea coarnelor durează între trei şi cinci luni. Ele se numără printre organele cu cea mai rapidă creştere din lumea animală. Iniţial au un strat de piele ce se descuamează când coarnele ajung spre dimensiunea maximă. Dacă masculul este castrat, îşi va pierde coarnele pe care le posedă şi îi vor creşte o nouă pereche de coarne atipice, deformate, pe care le va purta tot restul vieţii.

Mărimea şi greutatea medie
În medie, un adult are între 1.8-2 m înălţime la umărul anterior.Masculii cântăresc între 380-535 kg iar femelele între 270-360 kg.

Duşmanii naturali
Un elan adult are puţini inamici, dar o haită de lupi poate fi o ameninţare, în special pentru femelele cu pui.Tigrul siberian şi Ursul grizzly sunt cunoscuţi ca duşmani naturali ai elanului, cu toate că urşii mai frecvent fură elanii ucişi de lupi, decât să-i vâneze ei înşişi.

Carnea ca aliment
Elanul este vânat în toate ţările unde trăieşte în mod natural. Henry David Thoreau în “The Maine Woods”, descrie gustul cărnii de elan “asemănător cu cel de vită, dar mai aromat; uneori ca viţelul”. În timp ce carnea are un conţinut de proteine asemanător altor sortimente de carne roşie [(ex. vită, cerb şi ren), conţinutul de grăsimi este scăzut iar grăsimile existente sunt majoritar nesaturate. În Finlanda s-a descoperit că cei care consumă carne de elan, în special ficat şi rinichi prezintă un nivel crescut de cadmiu în sânge. În timp ce carnea de elan contribuie foarte puţin la creşterea cantităţii de cadmiu din organism, consumul de ficat şi rinichi cresc semnificativ nivelul de cadmiu, marii consumatori ai acestor organe fiind expuşi la toxicitatea acestui metal greu.

Istorie
Picturile pe stânci şi cele rupestre demonstrează ca elanul era vânat în Europa încă din Epoca de Piatră. Săpăturile arheologice de la Alby, Suedia lângă Stora Alvaret au dezgropat coarne de elan în rămăşiţele unei locuinţe de lemn datată 6000 î.C. În nordul Scandinaviei se mai pot găsi urme ale gropilor-capcană folosite la vânarea elanilor. Aceste gropi, cu dimensiuni medii de 4 x 7 m şi adâncime de 2 m, erau camuflate cu ramuri şi frunze şi erau grupate, suprapunându-se cu zonele intens frecventate de elani.În Norvegia au fost descoperite astfel de gropi datând din jurul anului 3700 î.C. La începutul secolului al XVI-lea, oficialităţile norvegiene au interzis acest mod de vânătoare, dar pe ascuns a fost folosit până în secolul al XIX-lea. Prima descriere a renului îi apartine lui Iuliu Cæsar, în //Commentarii de Bello Gallico//, unde îl numeşte 'alces'. În capitolul 16 al 'Istoriei Naturale' Plinius cel Bătrân în anul 77 A.D. descrie elanul, numindu-l 'achlis'.

Domesticirea
Domesticirea elanului a fost încercată în U.R.S.S în perioada interbelică. Primele experimente au fost neconcludente, dar prin înfiinţarea unei ferme de elani la Pechora-Ilych în 1949 a fost creat un program, la scară mică, de domesticire, implicând cercetări de selecţie a animalelor pe baza caracteristicilor individuale. Din 1963, programul a continuat la ferma de elani de la Kostroma, care deţinea un număr de 33 elani domestici în 2003.

Elanul în cultura populară

 * Elanul este considerat animalul naţional al Suediei şi Norvegiei. În ambele ţări este numit //Regele pădurilor//, probabil din cauza formei coarnelor care aduce vag cu o coroană.
 * Câteva municipalităţi norvegiene au reprezentaţi elani pe steme: Aremark, Namsos, Namsskogan, Ringsaker, Tynset.
 * //Cel mai mare elan din lume//, Stoorn, va fi o statuie de 45 m înălţime ce va fi construită în Suedia, pentru scopuri turistice şi publicitare.
 * În S.U.A. elanul este animalul simbol al statelor Maine şi Alaska. Şi statul New Hampshire este renumit pentru marea populaţie de elani.
 * O statuie din bronz a unui elan împodobeşte vechia piaţă principală a oraşului Monchergosk, în rusă [Murmansk Oblast]].
 * În2000, 326 statui elan au fost ridicate în Toronto, Canada de peste 500 de artişti locali ca făcând parte din "Moose in the City" (//Elanul în oraş//) şi prezentate prin oraş. Statuile au fost vândute iar banii obţinuţi au fost daţi unor organizaţii şi proiecte caritabile.
 * Preşedinte al Statelor Unite ale Americii Theodore Roosevelt vorbea despre comportamentul ciudat al elanului în perioada împerecherii, când a spus "Sunt puternic ca un elan." De aceea, petrecerea progresivă a lui Roosvelt a fost numită şi //Petrecerea elanului//.
 * În cultura vestică, elanul este pezentat ca un laconic şi cu bune maniare dar nici chiar foarte deştept.
 * Încă un exemplu este Lumpy, desenul animat pe internet "Happy Tree Friends".
 * In sportsbetting, a "moose" is said to occur when something highly unlikely or improbable occurs thereby "moosing" everyone that appeared to have the winning bet. Typically, a "moose" takes place near the end of a sporting event.
 * În poker, la o pierdere sau la un jucător fără experienţă se face refererire prin "elan".
 * The quest to see (and possibly catch) moose or 'meese'* is a recurring theme in The Tent Dwellers, by Albert Bigelow Paine.
 * În emisiunea Cartoon Network, //Tabăra Lazlo//, unul din personajele principale, Maestrul Lumpus este un elan.

Accidente rutiere şi semne de avertizare
Structura corpului elanului, cu un corp masiv şi picioare lungi, face aceste animale periculoase în cazul implicării lor în coliziuni cu autovehicule. Astfel de coliziuni sunt adesea fatale pentru ambele părţi implicate. Acest lucru a dus la dezvoltarea unui test auto cunoscut ca "testul elanului" (//Älgtest// în suedeză, //Elchtest// în germană. Termenul a fost propus de revista auto suedeză "Teknikens värld" pentru a denumi un test în care maşina testată trebuie sa facă o curba în forma de S strâns, cu viteză mare. Termenul //testul elanului// a devenit cunoscut mai ales când modelul Mercedes A-klasse a căzut acest test. Reporterii de specialitate din Germania au minimalizat relevanţa acestui test dar autorii testului au replicat că acest tip de manevră e important în încercarea de a evita coliziunea cu un elan. Înainte de acest incident testul se numea simplu //manevra de evitare// dar apoi termenul de testul elanului s-a răspandit rapid in presa germana şi ulterior în cea mondială. În general impactul elanului cu un autoturism rupe picioarele animalului. Corpul elanului sparge parbrizul iar airbagurile nu se deschid decât parţial, cu repercursiuni dezastruoase asupra ocupanţilor. Semne de atenţionare sunt larg folosite în regiunile cu populaţie mare de elani. Popularitatea lor foarte mare a dus chiar la cazuri de demontarea lor de catre unii turişti pentru a le colecta ca suveniruri, fapt extrem de grav, pedepsit de lege. Imagini ale acestor semne sunt reprezentate şi pe căni de cafea, tricouri, cărţi poştale, port-chei etc. Pe continentul american coliziunile cu elani sunt mai frecvente în provincia canadiană New Brunswick, chiar dacă autostrăzile mai noi au culoare de trecere a acestor animale. Semn rutier de atenţionare în Suedia || Semn rutier de atenţionare în Finlanda || Semn rutier de atenţionare în Norvegia ||  || Semn rutier de atenţionare în Newfoundland, Canada ||  ||   ||
 * [[image:http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ca/Moose-warning.svg/120px-Moose-warning.svg.png width="120" height="106"]]
 * [[image:http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Newfoundland_Moose_Sign.jpg/81px-Newfoundland_Moose_Sign.jpg width="81" height="120"]]

Egreta
Printre splendorile naturii din Delta Dunarii se numara si doua pasari migratoare inrudite, una mai mare, alta mai mica: egreta mare, sau starcul alb mare si egreta mica. Ca toate pasarile migratoare sau calatoare, ele traiesc si cuibaresc vara la noi in delta, iar toamna pornesc intr-o lunga calatorie spre tari mai calde, unde ierneaza, pentru a reveni la noi cand vine vara pe meleagurile noastre. Corpul lor este acoperit cu pene albe, avand stralucirea fulgilor de nea. Pe cap, pe spate si pe coada- au pene ornamentale lungi, fiind spintecate, numite "egrete" sau "crose", indoite la varf, ca un croset de impletit, de unde le vine si numele. x6p7po Caracteristica tuturor starcilor: starcul vanat, starcul purpuriu, starcul de cireada, starcul galben, starcul pitic si starcul de noapte, este ca au un zbor de rara eleganta purtand gatul curbat pe spate, spre deosebire de celelalte pasari calatoare, care isi tin gatul intins inainte. Pasarea traieste in colonii si isi face cuibul prin salcii scunde, sau pe trestiile batrane, la inaltimea de 1-5 m deasupra nivelului apei. in aprilie-mai egreta depune 3-5 oua, din care ies puisorii, pe care parintii ii hranesc cu diferite vietati mici de apa: pestisori, broscute, lipitori si diferite insecte. In trecut, egreta era vanata pentru penele ei frumoase, albe si crete, folosite la impodobirea palariilor si a rochitelor, ceea ce a dus la scaderea ingrijoratoare a numarului lor. In prezent ele sunt declarate "monumente ale naturii", fiind ocrotite de lege, nu numai la-noi, ci si in alte multe tari din lume. Nu se putea ca frumusetea lor sa nu starneasca imaginatia oamenilor, a tuturor celor ce le admira cu extaz. Asa s-a intamplat ca pe seama acestor pasari se povestesc mai multe legende. Una dintre acestea ne poarta prin Africa, acolo de unde ele se reintorc la noi catre primavara, urmand ca la apropierea iernii, cu vanturile ei reci si taioase, egretele sa se indrepte spre sud, unde este mai cald. De demult, de pe vremea cand faraonii stapaneau Egiptul, mai dainuie si pana in zilele noastre unele desene si sculpturi care infatiseaza niste pasari ce seamana cu egreta de astazi: sunt pasarile Ibis, venerate de egipteni, ca pasari rare si sfinte. In fata unor temple antice, statuia unui om cu cap de soim reprezinta pe Hqrus, fiul zeului Ossiris si al zeitei Issis, nascut in apele Nilului. Oare ce semnificatie au toate acestea? Legenda spune ca in Etiopia, o tara situata in sudul Egiptului, printul Ankh s-a indragostit de Karin, frumoasa fata a unui vestit bijutier din tinutul marilor lacuri din Africa Centrala. Frumoasa, inteleapta, tandra, blanda, buna si generoasa, Karin parca era sortita sa-i fie sotie lui Ankh! intr-adevar, se facu o nunta mare ce a tinut trei zile si trei nopti. Alaiul s-a pornit spre tara lui Ankh, unde acesta urma sa devina rege al regilor! Acolo, tinerii casatoriti au fost intampinati de marii demnitari ai tarii, cu urari de bine si cu daruri scumpe: "Sa va fie inimile mereu calde, ca soarele Saharei, mintea sclipitoare, ca Steaua Sudului, iar casa ca o oaza racoroasa in mijlocul desertului fierbinte, in care sa aveti tot ceea ce va trebuie, dar mai ales o vesnica intelegere intre voi". La cateva zile dupa nunta a avut loc sarbatoarea cu dansuri de toanftia a triburilor de razboinici Galla, sarbatoare straveche, cu caracter secret si sfant. Intr-un fantastic decor, la lumina palida a Lunii pline, tinerii razboinici, purtand coifuri impodobite cu pene de strut, dansau cu frenezie. Tdbele bateau ciudatul lor tam-tam, iar dansatoarele manuiau cu pricepere "castanetele" umplute cu seminte uscate. Printul Ankh si printesa Karin asistau, impreuna cu mai marii tarii, la aceasta splendida serbare. Dintre toti si toate, printesa Karin se remarca prin farmecul vesmantului ei de un alb stralucitor, tesut cu migala din fire de argint. Pe cand petrecerea era mai in toi, s-a dezlantuit din senin un vant neobisnuit de puternic, aducand cu ej vartejuri dese de nisip fin din deserturile fierbinti. Dintr-o data, au navalit cete de razboinici egipteni, veniti pe apele Nilului, sub conducerea lui Horus. Razboinicii s-au napustit asupra celor adunati la serbare, ucigandu-i pe demnitari si pe printul Ankh. Fascinat de frumusetea ei, Horus a rapit-o pe Karin, iar razboinicii le-au rapit pe frumoasele dansatoare. Strigatele disperate si zanganitul de arme au fost oprite de Marele Vraci, care, tinand in mana o stea stralucitoare, i-a orbit pe navalitori. Ca prin minune, la un semn al vraciului, spre cer s-au inaltat un stol de pasari cu penaj alb stralucitor: erau sufletele dansatoarelor si al printesei Karin, transformate in egrete. Egreta mare era sufletul lui Karin, iar egretele mici, sufletele frumoaselor dansatoare. Ele si-au luat zborul spre sudul Africii, de unde, spre primavara s-au indreptat spre Delta Dunarii, un loc mult mai primitor decat locurile fierbinti din deserturile africane. Horus, cu razboinicii lui s-a inapoiat in Egipt. in amintirea acestor intamplari, dainuie si azi, in fata templelor egiptene, statuia razboinicului zeu, cu corp de om dar cu cap de soim, emblema ce figura si pe scuturile unor popoare barbare. Exista o pasare rapitoare, numita "soinul calator" sau "peregrin", sau "soim al randunelelor", recunoscut usor dupa cioc, ghiare si penajul alb, cu striuri negricioase. El isi face cuibul in arborii mai inalti, de unde isi ia zborul in mare ' viteza, razant cu solul, repezindu-se ca o sageata asupra prazii, de obicei pasari mai mici. Fiind pe cale de disparitie, la noi in tara el este ocrotit de lege. In lacul Razelm, ierneaza gasca cu gat rosu, oaspete de iarna, venita din tundra Siberiei si ramane acolo pana la sfarsitul lunii februarie.