Marea+Neagra


 * Marea Neagră**

Marea Neagră este o mare din bazinul atlantic, situată între [|__Europa__] şi [|__Asia__], care se învecinează cu [|__Rusia__], [|__Ucraina__], [|__România__], [|__Bulgaria__], [|__Turcia__] şi [|__Georgia__]. Prin [|__Strâmtoarea Cherci__] se ajunge în [|__Marea Azov__], prin [|__Bosfor__] în [|__Marea Marmara__], iar prin [|__strâmtoarea Dardanele__] în [|__Marea Egee__] şi deci în [|__Mediterană__]. Ea este un rest al Mării Sarmatice şi prezintă o serie de aspecte unice în lume.Marea se întinde pe o suprafaţă de 413.000 [|__km²__]. Cel mai adânc punct se află la 2206 [|__m__] sub nivelul mării în apropierea de [|__Ialta__]. Mareele sunt în general de mică amploare (cca. 12 cm). Salinitatea apei este în larg de 17-18 la mie, faţă de 24-34 la mie în alte mări şi oceane. În zona litoralului românesc salinitatea scade şi mai mult, în mod obişnuit fiind între 7 şi 12 la mie. Face parte din categoria ecosistemelor stătătoare de apa sarata. Din punct de vedere al salinităţii, Marea Neagră se împarte în: zona de suprafaţă; zona de adâncime; Sub aspect biocenotic găsim trei zone: zona litorală; zona pelagică; zona abisală; Temperatura apei variază la suprafaţă: vara până la 29 de grade celsius care ajung iarna pana la 0 grade celsius. Lumina pătrunde în largul mării la o adâncime de 150-200 m. Oxigenul este inexistent la adâncime [CO2,H2S]Curenţii au intensitate redusă pe verticală şi mai mare pe orizontală; iarna sau în timpul unor variaţii ale stării vremii, pot apărea valuri care ating 5-10 m. Biocenoza: alge inferioare, [|__alge__] verzi, brune roşii. Animalele sunt reprezentate prin viermi, moluşte, peşti iar în atmosfera apropiată păsări şi pescăruşi.

1. **Etajul supralitoral** - acesta este format din zonele de ţărm acoperite ori stropite de valuri în mod ocazional. Zona prezintă o umiditate accentuată, inundabilitate, o cantitate în general mare ori măcar semnificativă de materii organice aduse de valuri sau de origine locală. De obicei materiile organice se află în descompunere, formând depozite rău mirositoare. Flora este formată mai ales din anumite forme de alge - rar licheni cu rezistenţă la variaţii de mediu şi hidrofile. Cu o frecvenţă mai redusă se întâlnesc şi [|__angiosperme__], mai ales în partea dinspre uscat a **etajului supralitoral**. Fauna include numeroase crustacee, insecte şi viermi, bacterii aerobe şi - mai puţin - anaerobe. Mare parte din aceste vietăţi se hrănesc din depozitele de materie organică. O parte mai mică este formată din mici prădători. La acestea trebuie adăugate vietăţile pasagere, în special păsările de mare.

2. **Etajul mediolitoral** - ce cuprinde zona de spargere a valurilor (între cca. 0 şi -0,5 m altitudine). În linii mari, etajul pseudolitoral corespunde cu etajul mediolitoral al lui Băcescu (1971), cu etajul mezolitoral al lui Peres şi Picard (1958,1960) sau cu etajul talantofotic al lui Ercegovic (1957). După substratul solului se împarte în zone pietroase, respectiv nisipoase ori mâloase. Pseudolitoralul ocupă în cadrul zonelor cu substrat dur o fâşie lată de 2-10 m în funcţie de înclinaţia platformei stâncoase. Zonele pseudolitorale pietroase (stâncoase) adăpostesc organisme capabile a rezista perioadelor scurte de deshidratare şi care se pot fixa bine de substrat (de exempu midiile se fixeaza prin firele cu bissus). Aici intră unele specii de alge şi scoici. Li se adaugă vieţuitoare care vin periodic din **etajul supralitoral** sau **infralitoral**. În anumite condiţii şi în acest mediu apar depozite de materie organică, făcând legătura cu biotopul prezentat mai sus. Cele mai cunoscute vieţuitoare ale **etajului mediolitoral** pietros sunt bancurile de midii şi stridii. **Etajul pseudolitoral** nisipos cuprinde în special animale capabile de îngropare rapidă în substrat. Biocenoza caracteristică zonei de spargere a valurilor pentru pseudolitoralul nisipos de granulaţie medie şi grosieră este cea a bivalvei Donacilla cornea şi polichetului Ophelia bicornis, cărora li se mai asociază izopodul Eurydice dollfusi şi polichetele Nerine cirratulus, Pisione remota şi Saccocirrus papillocercus (Mokievski 1949, Băcescu. et al 1967). Pseudolitoralul nisipurilor fine este caracterizat de predominarea populatiilor amfipodului Pontogammarus maeoticus, misidul Gastrosaccus sanctus şi turbelariatul Otoplana subterranea (Surugiu 1999).

3. **Etajul sublitoral**(infralitoral) - aflat la adâncimi de 0,5 până la 12 (maximum 18) metri. Este zona cea mai favorabilă vieţii, în care se află majoritatea speciilor de plante şi cea mai mare parte a biomasei organismelor multicelulare. Etajul sublitoral cuprinde porţiunea de fund marin permanent imersată, situată între limita inundării permanente şi adâncimea care permite existenţa organismelor fotosintetizante.

4. **Etajul elitoral** - se situează de la limita inferioară a algelor unicelulare sau pluricelulare (60 m) până la marginea platformei continentale.


 * MEDUZA si ACTINIA**

__**În zona litoral ă se găsesc două biocenoze împortante, legate de diferitele faciesuri: biocenoza stâncilor; biocenoza nisipului. Stâncile şi pietrele fixe de pe ţărmul mării (întâlnite până la 28 m adâncime) sunt pline de crustele răcuşorului cirriped Balanus şi de cochiliile melcului în formă de pălărie chinezească (patella pontică). În crăpături se ascund crabii mici (Pachygrapsus). Stâncile-s acoperite cu tufişuri dese de alge brune (Cystoseira) în care se întâlnesc midiile (Mytilus). Printre aceste aglomerări de alge se ascund peştişori ţepoşi, ca Scorpaena; tot aici sunt şi alge verzi cu valuri late, în formă de frunze, iar pe porţiunile de stâncă fără vegetaţie sunt fixate acţiunile. Lumea animal ă legată de nisip este reprezentată prin diferiţi viermi (Linaeus, Saccocirrus) şi crustacei- amphipozi, care se strecoară în nisipul umed de pe ţărm, iar în apa cu fundul nisipos, pe care-l scormonesc cu mustăţile, înoată barbunii (Mullus barbatus); pe fund, fiecare pagur (Diogenes)trage după el scoica în care introduce abdomenul său moale; alături de pagurii mici stau culcate sau îngropate- în parte- cambulele turtite (Pleurenectes). Mai jos (10-30 m), unde pe fundul nisipos sau mâlos cre şte o iarbă de mare înaltă (zoostera) se ascund peştişori viu coloraţi (Crenilabrus) şi acul de mare (Syngnathus). Pe tulpinile de zoosteră se agaţă, cu vârful codiţelor,căluţii de mare (hippocanpus). Tot aici înoată multe crevete (leander, hippolyte). Mai departe de zona cu zoostera, de-a lungul ţărmului, până la adâncimea de 50 m se întinde zona fundului nămolos, pe care se găsesc numeroase cochilii moarte şi vii de stridii (Ostrea) şi de midii (Mytilus) La adâncimea de 50-80 m predomin ă midiile; biocenoza nămolului mitiloid constituie o particularitate caracteristică a Mării Negre; nicăieri, în alte mări, midiile nu se strâng în număr atât de mare la o astfel de adâncime. În afară de midii, sunt caracteristice algele roşii (plyllophora), spongierul Suberites şi ascidiile (ciona, molg ula). Mai jos de biocenoza midiilor (de la adâncimea de 55-65 m şi până la 180-185m), se găseşte biocenoza nămolului, cu faseoline, reprezentată prin lamelibranchiate, ca phaseolina şi trophomopsis. În această biocenoză se găseşte şi amphiura, singurul re prezentant al echinodermelor. **__ b) Zona pelagic ă __** Zooplanctonul, care are origine mixt ă (marină şi de apă dulce) este format în special din crustacei inferiori (Copepode şi Cladocere), flagelate fosforescente (Noctiluca), meduze mari, ca: aurelia aurita şi rhizostoma pulmo, etc. Peştii pelagici sunt: hamsia, scrumbia albastră, rechinul. Grupa relictelor cuprinde: scrumbii şi guvizi.  În Marea Neagr ă se mai întâlnesc: barbun, vulpe de mare, chefalul, ghiborţul de mare, lapina, căluţul de mare, ş.a. Mamiferele marine sunt reprezentate de o specie de focă şi trei specii de delfini: delfinul propriu-zis, porcul de mare şi afalenul.  Marea Neagr ă, deşi lipsită de faună de adâncime, conţine o anumită bogăţieîn peşti autohtoni şi migratori. Ea cuprinde 150 specii, din care 105 specii de peşti eurihalini, veniţi din Marea Mediterană, 31 specii de peşti autohtoni şi 37 specii de apă dulce, ce trăiesc la gurile fluviului.
 * __a) Zona litoral ă
 * __c) Zona abisal ă __** Zona abisal ă este lipsită de viaţă. Sunt prezente numai câteva bacterii sulfuroase sau cu rol în descompunerea materiei organice rezultată din organismele moarte. În alte mări există animale abisale cu înfăţişări curioase şi organe luminoase. Ele sunt adaptate la presiunile mari din adâncuri, având corpul străbătut de pori sau canalicule, ce echilibrează presiunea internă a corpului cu cea din exterior (un peşte abisal scos brusc pe uscat plesneşte imediat) [[image:viata%20subacvatica%20la%20Marea%20Neagra.jpg width="800" height="533"]]
 * __ Caracteristici ale biotopului __** **Lumina** p ătrunde până la 200m; intensitatea scade invers proporţional cu adâncimea. Transparenţa apei de mare şi pătrunderea luminii în mare joacă un rol foarte important pentru vieţuitoarele din acest mediu de viaţă. În apele M ării Negre, ca şi în toate mările cu salinitate scăzută, fosforescenţa este de obicei scăzută. Unele fiinţe marine difuzează luminozitate în tot corpul, altele au localizată această funcţie în anumite puncte ale corpului lor. O fosforescenţă a apei se observă şi prin simplul fapt al mişcării valurilor, care creşte în intensitate la lovirea lor de stânci, de corpul unei nave sau când ramele unei bărci în mişcare lovesc apa.
 * Temperatura apei** Marea Neagr ă prezintă unele caracteristici specifice în ce priveşte repartiţia temperaturii în adâncime. Distribuţia temperaturii în straturile superioare al Mării Negre, până la adâncimea de 300 m, este mult diferită la sfârşitul iernii faţă de perioada de la sfârşitul verii. O dată cu creşterea adâncimii, creşte regulat şi temperatura până la fund. Vara temperatura apei rămâne constantă, până la adâncimea de 15-20 m. Spre adânc, temperatura scade foarte repede. Cea mai joasă temperatură în timpul verii se găseşte între 50 şi 100 m (în mijlocul mării). Către fundul mării temperatura este în jur de 7-9 º C. (Temperatura apelor adânci nu se modific ă, deoarece apele grele de la fund, de provenienţă mediteraneană, cu temperaturi şi salinitate mare, nu se pot ridica şi deci nu se poate realiza un schimb de apă între suprafaţă şi adâncime.) În via ţa animalelor marine temperatura joacă un rol deosebit de important, deoarece în afară de mamifere, care au temperatura corpului constantă (homeotermie), celelalte organisme ale hidrosferei oceanice au temperatură variabilă şi sunt dependente de regimul termic al mediului de viaţă.  În Marea Neagr ă hamsia (Engraulis encrassicholus) părăseşte totdeauna ţărmurile Crimeii, în cazul scăderii temperaturii de la +7 ºC la +5ºC. Hamsia se dezvolt ă în mediu cu temperatură constantă şi se acomodează la variaţii bruşte de temperatură. Ciocnirea curenţilor reci şi calzi fac ca unele organisme să nu suporte acest fenomen (iubitoare de frig sau iubitoare de cald), ducând la pieirea în masă. Barbunoul, peşte de apă caldă, se înmulţeşte în Marea Mediterană timp de 4 luni, iar în Marea Neagră timp de o lună jumătate.  Salinitatea apei este sc ăzută, mai ales la gurile de vărsare ale Dunării şi ridicată în păturile adânci de apă. În Marea Neagră salinitatea creşte în mod regulat de la suprafaţă până la fund. Marea Nnneagră este alimentată cu apă sărată pe care o primeşte în adâncime din Bosfor. Apa venită, mai sărată şi mai grea, se scurge spre fund, se amestecă cu apele existente şi le măreşte salinitate până la 23 %

Miscarea apei inregistreaza curenti orizontali ( unii paraleli cu tarmul si altii in interior ), verticali (care vantura apa pe o grosime de 180-200 m ) si valurile produse de vant (4-5 m inaltime in timpul furtunilor)
 * Oxigenarea apei** variaza in functie de anotimp si adancimea apei : iarna, paturile superficiale sunt saturate in oxigen ; sub 150-200 m, oxigenul lipseste cu desavarsire,gazul solvit fiind mai ales, acid sulfhidric.