Zeii+Romani.

Ianus, una dintre cele mai vechi divinitati din mitologia romana. La origine, Ianus a fost un rege care a domnit în Latium în epoca de aur. Dupa moarte a fost divinizat. Ca zeu protector al Romei i se atribuia un miracol care a salvat cetatea de o invazie a sabinilor: în timp ce dusmanii se pregateau sa treaca peste zidurile Capitoliului, Ianus a facut sa tâsneasca în fata lor un suvoi fierbinte, care i-a silit sa se retraga. În amintirea acestui fapt persista la Roma obiceiul de a lasa în timp de razboi portile templului lui Ianus deschise, pentru a-i da posibilitate zeului sa vina în ajutorul romanilor. În timp de pace ele se închideau. Ianus era înfatisat cu doua fete opuse: una privea înainte, cealalta, înapoi.

Iupiter, la romani, stapânul zeilor si al oamenilor, asimilat cu Zeus,din mitologia greaca. Era considerat drept divinitate suprema, datatoare de viata si de lumina, care cârmuia cerul si pamântul, stapânea tunetul si trasnetul, dezlantuia ploile si furtunile etc. Legate de aceste atribute, Iupiter purta o serie de epitete, ca: Fulgurator, Fulminator, Tonans etc. Templul sau se afla la Roma, pe Capitoliu si, de aici, el a mai capatat un epitet - Capitolinus. Dar denumirea cea mai cunoscuta care îl desemna era Optimus Maximus ("cel mai bun si cel mai mare"). Ca ocrotitor al romanilor si al Romei în special, Iupiter era cinstit cu precadere de consulii care intrau în functie, de generalii care se întorceau victoriosi, de învingatorii în întrecerile sportive, de cei care împarteau dreptatea etc. El era venerat si avea câte un templu în toate orasele Italiei si ale provinciilor.

Saturnus, veche divinitate de origine italica, care patrona muncile agricole si roadele pamântului. Saturnus a fost identificat de timpuriu cu titanul Cronos,din mitologia greaca.

Mercurius, fiul lui Iupiter si al unei pleiadei, s-a nascut într-o pestera pe muntele Cyllene, din Arcadia. Înca de timpuriu, Mercurius si-a vadit aptitudinile si talentele. Abia nascut, copilul a iesit din scutece si a fugit pâna în Thessalia, de unde a furat cirezile pe care le pastea acolo fratele sau,Apollo. Nimeni nu l-a vazut în afara de un cioban, pe nume Battus. Dupa ce a ascuns animalele, Mercurius s-a întors înapoi în pestera în care s-a nascut. Acolo, la intrare, a gasit o broasca testoasa si, cu ingeniozitatea-i caracteristica, a întocmit din carapacea ei o lira. Între timp Apollo a luat urma hotului si, ajuns la pestera cu pricina, l-a silit pe Mercurius sa-i înapoieze vitele. Auzind însa sunetul minunat al lirei, zeul s-a învoit sa i le lase în schimbul noului instrument. Mai târziu, tot de la Apollo a primit Mercurius si faimosul caduceu, care a devenit - alaturi de palaria cu boruri largi si de sandalele de aur înaripate - unul dintre atributele zeului. Mândru de istetimea fiului sau, Iupiter l-a facut pe Mercurius mesagerul zeilor. În aceasta calitate, în majoritatea legendelor Mercurius joaca un rol secundar. El participa, de pilda, la gigantomahie, le însoteste pe cele trei zeite olimpiene pe muntele Ida, conducându-le în fata judecatii lui [1]Paris, îl ajuta pe [2]Odysseus sa învinga vrajile [3]Circei, mijloceste târgul dintre Hercules si [4]Omphale, la porunca lui Iupiter îl însoteste prin lume pe micul Bacchus urmarit de mânia luiIuno etc. Mercurius era zeul comertului si al calatorilor - si, pentru acest atribut, i se ridicau statui la toate raspântiile - dar si al hotilor si al borfasilor. El era protectorul pastorilor si calauza umbrelor celor morti catre meleagurile Infernului. În general, era considerat drept patronul muzicii, al oricarei inventii, al mestesugurilor etc. În mitologia greceasca zeul mesager purta numele de Hermes. La romani mama lui Mercurius era veche divinitate de origine obscura. Simboliza, se pare, Primavara. Mai târziu a fost identificata cu Maia din mitologia greaca.

Apollo, una dintre cele mai mari divinitati ale mitologiei romane. Era fiul lui Iupiter si al lui. Pentru ca Iuno, din gelozie, îi refuzase Latonei un loc unde sa poata naste, Neptun a scos la iveala, din malurile marii, insula Delos. Latonia a adus pe lume doi gemeni: pe Apollo si pe Selene. Crescând miraculos de repede, la numai câteva zile dupa nastere Apollo, al carui arc si ale carui sageti devenisera temute, a plecat la Delphi, unde a ucis sarpele [5]Python, odinioara pus de Iuno sa o urmareasca pe Latonia si care ulterior devenise spaima întregului tinut. Dupa aceea Apollo a înfiintat acolo propriul sau oracol, instaurând totodata si Jocurile Pitice. Un alt episod care i se atribuia era cel al uciderii [6]ciclopilor: fiul lui Apollo, [7]Asclepius, initiat de centaurul [8]Chiron în tainele medicinei, nu s-a mai multumit sa vindece, ci a început sa-i învie pe cei morti. Acest fapt a atras asupra sa mânia lui Iupiter, care l-a omorât cu trasnetul sau. Îndurerat de pierderea lui si neputând sa se razbune pe Iupiter, Apollo i-a pedepsit pentru moartea fiului sau pe ciclopi, ucigându-i la rândul sau, cu sagetile lui. Singura vina a acestora era faptul ca faurisera trasnetul lui Iupiter. Drept pedeapsa pentru actul sau necugetat, Apollo a fost osândit de Iupiter sa slujeasca timp de un an, ca sclav, pe un muritor. El si-a ispasit pedeapsa pazind turmele lui [9]Admetus. Apollo a iubit numeroase [10]nimfe si muritoare, printre care pe [11]Daphne, [12]Cyrene, [13]Marpessa, [14]Cassandra, si uneori chiar tineri ca [15]Hyacinthus si [16]Cyparisus. Zeul era înfatisat ca un tânar frumos si înalt, cu o statura zvelta si impunatoare. Atributele lui erau multiple: initial, Apollo era considerat ca o divinitate temuta, razbunatoare care, justificat sau nu, raspândea molimi sau pedepsea cu sagetia aducatoare de moarte pe oricine îi statea împotriva. Era socotit totodata zeu vindecator, priceput în arta lecurii, si tatal lui Asclepius. Avea darul profetiei, de care erau legate numeroasele lui oracole. Dintre acestea, cel mai vestit era cel de la Delphi. Se spunea ca, îndragostit fiind de Cassandra, fiica lui [17]Priamus, Apollo ar fi initiat-o si pe ea în aceasta taina. Mai târziu, el a devenit zeul muzicii, al poeziei si al artelor frumoase. Era înfatisat, în aceasta calitate, înconjurat de [18]muze, pe muntele Parnassus. Apollo era zeul invocat în calatorii, de cei care navigau pe mare, care proteja orasele sinoile constructii. Se spunea ca împreuna cu [19]Alcathous ar fi ajutat la reconstruirea cetatii Megara, care fusese distrusa. În sfârsit, Apollo era considerat ca zeu al luminii (de aici si epitetul de [20]Phoebus) si era identificat adesea cu însusi Soarele. Era serbat în numeroase centre ale lumii grecesti: la Delphi, Delos, Claros, Patara etc. În cinstea lui s-au instituit la Roma Ludi Apollonares, si tot acolo, pe vremea împaratului Augustus, i se aduceau onoruri deosebite.

Marte, fiul lui Iupiter si al [21]Iunonei si una dintre cele trei divinitati protectoare ale Romei (alaturi de Iupiter si [22]Quirinus). Romanii îl considerau drept protectorul lor si tatal lui Romulus. Era, la origine, zeul renasterii naturii, devenind mai târziu zeul razboiului si al agriculturii. A fost identificat de timpuriu cu [23]Ares, din mitologia greaca.

Quirinus În mitologia romana, veche divinitate razboinica, de origine sabina, identificata uneori cu zeul [24]Marte, alteori cu [25]Ianus. Denumire purtata de [26]Romulus dupa moarte, când a fost trecut în rândul zeilor.

Vulcanus, veche divinitate romana, identificata de timpuriu cu [27]Hephaestus din mitologia greacaVulcanus, fiul lui Iupiter si al Iunonei, era considerat drept zeul focului. Vulcanus era schiop. Infirmitatea lui se datora fie faptului ca fusese aruncat de Iupiter din înaltul cerului, fiindca în cursul unei dispute dintre parintele zeilor si Iuno el luase apararea mamei sale, fie faptului ca se nascuse infirm si, rusinata, Iuno îl aruncase în mare, de unde a fost luat si crescut de [28]Tethys. Timp de noua ani Vulcanus a trait într-o grota din fundul marii, dupa care a fost readus în Olimp. Resedinta sa de predilectie a ramas însa muntele Aetna din Sicilia. Acolo, în atelierele fierariei lui divine, ucenicii sai - ciclopii - prelucrau fierul si celelalte metale. Din mâinile dibace ale zeului faurar ies tot felul de obiecte minunate: un tron de aur daruit Iunonei, armele lui [29]Achilles, lucrate la rugamintea lui [30]Thetis, trasnetele lui Iupiter, faimosul colier al [31]Harmoniei etc. Vulcanus a fost cel care a ajutat la nasterea Minervei înlesnind ca zeita sa iasa din capul divinului ei tata, si tot el a modelat, din tarâna, trupul [32]Pandorei. Vulcanus a fost cel care l-a tintuit si pe [33]Prometheus de muntele Caucasus. Desi înzestrat cu un fizic urât, Vulcanus era considerat când sotul uneia dintre gratii, când - de cele mai multe ori - drept sotul lui Venus care, ce e drept, îi era. Lui Vulcanus îi sunt atribuiti multi copii.

Neptunus, la romani, zeul Marii, identificat cu [34]Poseidon din mitologia greaca.Neptunus, zeul marii, fiul lui Saturnus si al [35]Rheei. Ca si ceilalti frati ai sai, când s-a nascut, Neptunus,a fost înghitit de catre tatal sau si apoi dat afara. Mai târziu a luptat alaturi de olimpieni împotriva [36]titanilor. Când, în urma victoriei, s-a facut împartirea Universului, lui Iupiter i-a revenit Cerul, lui Orcus lumea subpamânteana, iar lui Neptunus Împaratia apelor. El salasluia în fundul marii împreuna cu sotia sa, [37]Amphitrite, alaturi de care, uneori, urmat de un întreg cortegiu marin si purtat de un car tras de cai înaripati, spinteca valurile. Neptunus stârnea furtunile sau facea ca apele marii sa devina linistite, el scotea insule la iveala sau le cufunda pe altele lovindu-le cu tridentul sau, facea sa izvorasca râuri sau sa se închege lacuri. O data el a încercat împreuna cu Iuno si cu Minerva sa-l puna în lanturi pe Iupiter, dar încercarea a dat gres. De atunci Neptunus a fost mereu alaturi de preaputernicul sau frate care cârmuia destinele lumii. Legat de numele sau este episodul întrecerii care a avut loc între el si Minerva atunci când a fost sa-si împarta între ei pamântul Atticei ,ca sa înalte zidurile Troiei. Faptul ca nu a fost rasplatit pentru munca sa a atras mânia lui Neptunus asupra troienilor. Aceasta mânie, si faptul ca [38]Odysseus i-a ucis un fiu, pe ciclopul [39]Polyphemus, l-a determinat pe puternicul zeu sa-l urmareasca pe erou cu razbunarea sa, nimicindu-i pe rând corabiile si aruncându-l de pe un tarm pe altul. Cu zeitele sau cu muritoarele de rând Neptunus a avut numerosi fii si fiice, majoritatea înfatisati ca niste fiinte monstruoase sau a caror forta era de temut. Printre acestia se numarau: ciclopul Polyphemus, gigantul [40]Chrysaor, [41]aloizii, [42]Lamus - regele [43]lestrigonilor, [44]Triton etc.

Orcus, la romani, în credinta populara, zeul mortii, identificat mai târziu cu [45]Hades. De la el, sub numele de Orcus, era desemnat Infernul însusi.

Orcus, zeul împaratiei subpamântene, fiul lui Saturnus si al [46]Rheei. Ca si ceilalti frati ai sai, când s-a nascut, Orcus a fost înghitit de tatal sau, apoi dat afara. Mai târziu a participat la lupta dusa de olimpieni împotriva [47]titanilor. Orcus salasluia în împaratia umbrelor, pe care o cârmuia alaturi de sotia sa, [48]Persephone. El nu îngaduia nimanui, o data ajuns acolo, sa mai vada lumina zilei. Când Hercules a trecut hotarele Infernului s-a lovit de împotrivirea lui Orcus, pe care l-a ranit cu o sageata, silindu-l sa se refugieze în Olimp. Numele de Orcus era evitat de cei vechi, care se fereau sa-l pronunte, socotindu-l aducator de nenorociri. Cel mai adesea el era invocat sub numele de [49]Pluto (Zeul cel bogat), aluzie la bogatiile nemasurate care se ascundeau în maruntaiele pamântului.

Sol, la romani, veche divinitate de origine sabina, identificata cu [50]Helios din mitologia greaca.Sol, "Soarele", era o divinitate solara, asemanatoare - si uneori identificata - cu [51]Apollo. Apartinea generatiei preolimpiene: era fiul lui [52]Hyperion si al [53]Theiei si frate cu [54]Selene si cu [55]Eos.Sol, închipuit ca un tânar frumos si puternic, este zeul care aude si vede totul. Vestit de [56]Aurora, care-l precede, el strabate zilnic bolta cereasca pe carul sau tras de patru cai iuti. Seara Sul coboara în apele oceanului, unde-si scalda si-si racoreste caii înfierbântati, el însusi odihnindu-se într-un palat de aur, de unde porneste din nou la drum în ziua urmatoare. Cu oceanida [57]Perse, Sol are mai multi copii: [58]Circe, [59]Aeetes regele Colchidei, [60]Pasiphae si [61]Perses. Cu oceanida [62]Clymene, una dintre surorile sotiei lui, are mai multe fiice. Acestea din urma îi pazesc faimoasele cirezi de boi din care s-au înfruptat tovarasii lui [63]Odysseus. În mitologia greaca Sol se numea Helios.

Liber, în mitologia romana, denumire purtata de zeul [64]Bacchus.

Bacchus, la romani, zeul vinului si al vitei de vie. Era o divinitate secundara, preluata de la greci

Iuno, în mitologia romana, sotia lui [65]Iupiter si protectoarea femeilor, în special a celor maritate. Dupa atributele pe care le avea, Iuno era denumita fie [66]Moneta (cea care vesteste, avertizeaza - datorita faptului ca a salvat Roma de invazia galilor prin alarma pe care au dat-o faimoasele gâste de la Capitoliu, ce îi erau consacrate), fie [67]Lucina, datorita faptului ca ajuta femeile la nasteri, fie [68]Juga, pentru ca patrona casatoriile etc. Sarbatorile închinate ei purtau numele de Matronalia si aminteau de rolul salvator pentru cetate al femeilor sabine rapite odinioara, care s-au aruncat în încaierare între parintii si noii lor soti, împiedicându-i sa se macelareasca reciproc. Iuno a fost identificata de timpuriu cu [69]Hera din mitologia greaca. Numele ei era legat de numeroase mituri si legende.

Ceres, la romani, zeita grâului si a recoltelor. Desi de origine veche latina, aceasta divinitate s-a identificat mai târziu întru totul cu [70]Demeter din mitologia greaca.Ceres era fiica lui [71]Cronos si a [72]Rheei si apartinea generatiei olimpienilor. Ceres a avut cu Iupiter o unica fiica, pe [73]Persephone, de care era strâns legata atât în ceea ce priveste cultul cât si legenda. În timp ce culegea pe un câmp flori, pe Persephone a înghitit-o pamântul; ea a fost rapita de unchiul ei, Pluto, care a dus-o cu el în Infern. Zadarnic a cautat-o îndurerata Ceres noua zile si noua nopti, cutreierând lumea în lung si-n larg. Nimeni nu-i stia de urma. Într-un târziu, mama a aflat de la [74]Apollo de soarta fiicei ei. Cuprinsa de jale, Ceres paraseste atunci Olimpul si jura sa nu-si reia îndatoririle divine si locul în rândul zeilor, decât în ziua când îi va fi înapoiata Persephone. Ratacind pe pamânt, dupa multe peregrinari, ajunge la Eleusis si zaboveste o vreme mai îndelungata la curtea regelui [75]Celeus .Între timp, cum pamântul nu mai rodeste si holdele se usuca, Iupiter îl trimite pe Mercurius sa i-o aduca înapoi pe Persephone. Dar reîntoarcerea fiicei la mama ei nu mai este posibila. [76]Ascalaphus a vazut-o pe Persephone cum s-a înfruptat în Infern dintr-o rodie. În felul acesta ea s-a legat, o data pentru totdeauna, de lumea subpamânteana. Mânioasa, Ceres îl transforma pe Ascalaphus - singurul martor al sacrilegiului comis - în bufnita. Persephone însa trebuie sa ramâna alaturi de Pluto. La insistentele lui Ceres se ajunge totusi la un compromis: sase luni din an Persephone va sta alaturi de sotul ei în regatul subpamântean si sase luni le va petrece pe pamânt, lânga mama ei. Reîntoarcerea pe pamânt era însotita de venirea primaverii, de renasterea naturii si de plinatatea verii. Absenta ei era marcata de ariditate, de anotimpul trist al iernii în care Ceres ducea dorul fiicei ei. În mitologia greaca Ceres purta numele de Demeter, o veche divinitate cu care a fost asimilata.

Tellus, la romani, veche divinitate si personificare a Pamântului, identificata cu [77]Gaea din mitologia greaca. Tellus, considerata în vechime drept element primordial din care se trageau toti ceilalti zei. Tellus s-a nascut dupa [78]Chaos (Haosul), zamislindu-i, la rândul ei, pe [79]Uranus (Cerul) si pe [80]Pontus (Marea). Din unirea ei cu Uranus s-au nascut [81]titanii, [82]titanidele si [83]ciclopii. Toti acesti copii ai Terrei îl urau însa pe tatal lor, Uranus, fiindca îi silea sa traiasca în adâncurile pamântului si nu le îngaduia sa vada lumina zilei. Pentru a-si scapa copiii de tirania lui Uranus, Terra(Tellus)l-a ajutat pe unul dintre ei, pe Saturnus, sa-si mutileze tatal. Din picaturile de sânge scurse de la Uranus, care au cazut pe pamânt si l-au fecundat, s-a nascut o noua generatie de copii: [84]eriniile, [85]gigantii si [86]nimfele. Dupa mutilarea lui Uranus, Terra s-a unit cu celalalt fiu al ei, Pontus, si a zamislit o serie de divinitati marine, printre care se numarau [87]Ceto, [88]Nereus si [89]Thaumas. Domnind asupra universului, Saturnus se dovedeste însa la fel de tiran ca si tatal sau. Atunci Terra hotaraste sa-l nimiceasca si pe el. Saturnus se unise de mai multe ori cu sora sa [90]Rhea, si avusese cu ea mai multi copii, pe care însa îi înghitise pe rând. Când a fost sa-l nasca pe Iupiter, ca sa-si scape copilul de furia tatalui, Rhea a cerut sprijinul Terrei. Aceasta i-a dezvaluit voia destinului: Iupiter avea sa supravietuiasca si sa-si doboare tatal, cu sprijinul titanilor. Cu ajutorul Terrei, Rhea reuseste sa-l însele pe Saturnus si sa-l ascunda pe Iupiter. Mai târziu, când Iupiter ajunge sa conduca destinele lumii, Terra, nemultumita si de cârmuirea lui, da nastere - unindu-se de data aceasta cu [91]Tartarus - unor fiinte monstruoase: [92]Typhon si [93]Echidna. Typhon le declara razboi zeilor, care mult timp sunt înspaimântati de forta lui uriasa. Tot Terrei îi sunt atribuiti - dupa diferite versiuni - numerosi alti copii monstruosi, printre care: [94]Antaeus, [95]Charybdis, [96]harpiile etc. Într-o perioada mai târzie Terra trece drept mama tuturor zeilor si ulterior cultul ei se identifica fie cu cel al zeitei Ceres, fie cu cel al [97]Cybelei.

Minerva, la romani, zeita întelepciunii, a artelor si a strategiei razboinice. La origine ea a fost o veche divinitate etrusca, identificata mai târziu cu [98]Athena, din mitologia greaca. Era zeita întelepciunii, pe care grecii o mai numeau Pallas. Minerva era fiica lui Iupiter si a lui [99]Metis. Iupiter a înghitit-o însa pe Metis înainte ca aceasta sa nasca, asa încât Minerva a iesit direct din capul lui Iupiter, cu arme si armura cu tot. În momentul când a aparut pe lume, a slobozit un racnet razboinic, care a cutremurat cerul si pamântul. Minerva era simbolul atributelor unite ale parintilor ei. Ea personifica forta mostenita de la Iupiter, îmbinata cu întelepciunea si prudenta lui Metis. Zeita razboinica, reprezentata cu coif, sulita si egida pe care era zugravit capul [100]Gorgonei, Minerva a jucat un rol important în lupta împotriva [101]gigantilor. Ea participa, de asemenea, la razboiul troia [102]alaturi de greci, pe care-i sustine, neputând uita jignirea adusa de Paris. Este cunoscuta disputa dintre Minerva si Neptunus cu prilejul împartirii diverselor regiuni ale Greciei. Cu aceasta ocazie consiliul zeilor a fagaduit sa dea Attica aceluia din doi care-i va darui bunul cel mai de pret. Neptunus i-a daruit calul, iar Minerva maslinul, care avea sa asigure prosperitatea locuitorilor. Ea a câstigat în felul acesta întrecerea si a devenit patroana cetatii [103]Atena. Minerva era socotita protectoarea artelor frumoase, a mestesugurilor, a literaturii si a agriculturii, a oricarei actiuni care presupunea ingeniozitate si spirit de initiativa. Ea patrona viata sociala si cea statala, era sfatuitoarea grecilor adunati în areopag si aparatoarea lor în razboaie.

Diana, veche divinitate italica, identificata mai târziu cu [104]Artemis din mitologia greaca. Era considerata zeita luminii, al carei simbol stralucitor era Luna. Diana este zeita vânatorii, sora geamana cu [105]Apollo. Era fiica lui Iupiter si a [106]Latoniei. La început a avut aceleasi atribute cu fratele ei: era o divinitate razbunatoare, care semana molimi si moarte printre muritori. Diana îsi secondeaza fratele în numeroase actiuni: îl însoteste în exil atunci când Apollo ispaseste omorârea [107]Pythonului, e alaturi de el în razboiul troian, participa împreuna la uciderea copiilor [108]Niobei etc. Când Apollo ajunge sa fie identificat cu [109]Helios (Soarele), Diana e identificata cu [110]Selene (Luna). Mai târziu, Diana capata atribute de zeitate binefacatoare: ea era, de pilda, considerata protectoare a câmpurilor, a animalelor si a vindecarilor miraculoase. În calitatea sa de zeita a vânatorii era înfatisata ca o fecioara salbatica, singuratica si care cutreiera padurile însotita de o haita de câini, daruiti de [111]Pan, ucigând animalele cu arcul si cu sagetile ei faurite de Vulcanus. Insensibila la dragoste, îi pedepsea pe toti cei care încercau sa se apropie de ea, daca la rându-i încerca sa se apropie de vreun muritor, dragostea ei era rece si stranie.

Venus, veche divinitate de origine latina, considerata initial drept protectoare a vegetatiei si a fertilitatii si identificata de timpuriu cu [112]Aphrodite din mitologia greaca cu [113]Venus era zeita dragostei si a frumusetii. Cu privire la nasterea sa existau doua versiuni: dupa una, era fiica lui Iupiter si a [114]Dionei, dupa cea de-a doua s-ar fi nascut din spuma marii. Casatorita cu Vulcanus, a fost iubita de Marte, zeul razboiului, de Bacchus, Mercurius si Neptunus, dintre zei, iar dintre muritori de [115]Anchises si [116]Adonis. A avut mai multi copii: cu zeul Mercurius pe [117]Eros, cu Marte pe [118]Anteros si pe [119]Harmonia, cu muritorul Anchises pe [120]Aeneas etc. În legatura cu farmecul si puterea lui Venus circulau numeroase legende: un episod cunoscut este acela al infidelitatii ei fata de Vulcanus care, descoperind legatura ei cu Marte, a chemat toti zeii Olimpului drept martori, surprinzându-i împreuna pe cei doi. Un alt episod, celebru de data aceasta, este judecata lui [121]Paris: Iupiter a poruncit ca marul de aur aruncat de [122]Eris, zeita vrajbei, si revendicat în egala masura de Iuno, Minerva si Venus, sa fie acordat de un muritor, Paris, aceleia pe care o va socoti el mai frumoasa. Cele trei zeite s-au înfatisat înaintea lui Paris pe muntele Ida si au început sa-si laude farmecele, promitându-i fiecare câte un dar. Cucerit de frumusetea lui Venus si de darul fagaduit de ea - acela de a o lua de sotie pe cea mai frumoasa muritoare, pe [123]Helena - Paris i-a dat ei marul. Alegerea lui Venus si rapirea Helenei au constituit originea razboiului troian. În cursul acestui razboi, în care rivalele ei, Iuno si Minerva, au sprijinit tabara adversa, Venus i-a ajutat în mod constant pe troieni, în special pe Paris si pe Aeneas. Ea a fost chiar ranita în lupta de catre [124]Diomedes. Daca nu a putut împiedica moartea lui Paris si distrugerea Troiei, în schimb, salvarea lui Aeneas se datorestelui Venus, care l-a ajutat sa ajunga pe tarmurile Italiei. Tot datorita acestui fapt zeita era socotita, sub numele de Venus, drept divinitate protectoare a Romei. Venus avea sanctuare celebre la Paphos, Cnidus, Delos, Sicyon etc. Cultul ei era celebrat în întreaga lume helenica, cu precadere în insulele Cyprus si Cythera.

Vesta, fiica lui [125]Saturnus, era o veche divinitate romana, considerata drept protectoare a focului din camin si a caminului în general si identificata cu [126]Hestia din mitologia greaca.Vesta, cea mai mare dintre fiicele lui Saturnus si ale [127]Rheei si sora cu Iupiter si cu Iuno. Cu toate ca a fost curtata de [128]Apollo si de Neptunus ea a ramas, cu îngaduinta lui Iupiter, pururea fecioara. Nu parasea niciodata Olimpul si era considerata, atât de zei cât si de muritori, drept protectoarea caminului.

Luna, la romani, zeita lunii, numita [129]Selene de catre greci. Selene, la greci, zeita si personificarea [130]Lunii din mitologia romana, identificata mai târziu cu [131]Artemis. Selene era înfatisata ca o femeie stralucitor de frumoasa, purtata printre nouri într-un car de argint. Un episod cunoscut legat de numele ei era cel al dragostei sale pentru [132]Endymion.