Cavaleri+si+cavalerism+-+Ilut+Ioana

media type="custom" key="540533" “E jalnic, e umilitor sa asimilezi divinitatea cu o persoana. Ea nu va fi niciodata un principiu anonim pentru cel care a cercetat Testamentele. Douazeci de secole de altercatii nu se pot uita de la o zi la alta. Ca se inspira din Iov sau Sfintul Pavel, viata noastra religioasa e,toata, numai gilceava, exces, neinfrinare. Ca unii ce minuiesc cu atita placere invectiva, ateii fac buna dovada ca tintesc in cineva. Ar trebui sa fie mai putin vanitosi; emanciparea lor nu e atit de totala pe cit cred: isi fac despre Dumnezeu exact aceeasi idee ca si credinciosii.” Emil Cioran “Demiurgul cel rau”

Cavalerii plateau un pret mare pentru securitatea lor. Caldura si umezeala erau uneori atat de mari sub coiful de fier, incat le provocau stari de lesin.Desi armura ii facea aproape invulnerabili, ei puteau sa fie invinsi printr-o lovitura puternica data de aproape. De asemenea, greutatea ii facea pe cavaleri sa piarda din viteza. Tocmai de aceea, din ziua in care viteza adversarilor a devenit mai mare, cavalerii au fost siliti sa renunte la armura pentru a putea tine piept fortei dusmanului. Daca nu erau dispusi sa renunte la metalul greu, acesta le devenea o mare piedica � in loc sa-i ajute, era de partea dusmanului.

Centrul lumi feudale este castelul, iar cei de care seniorul se slujeste pentru a-si exercita drepturile si puterea sunt cavalerii.In aceasta situatie intra initial categorii foarte diverse:marii seniori, printi si castelani, seniorii desinatori de proprietati mari si mijlocii, din radurile carora provin cemai multi cavaleri,si in fine luptatori lipsitii de pamant, dar care locuiesc la castel si sunt familiarii seniorului. Respectul fata de acelasi cod de valori ii aproprie pe toti acesti oameni,impotriva diferentelor dintre ei, deosebindu-i intr-un ordin distinct. Razboinicii-cavaleri cultiva vitejia, capacitatea de a-si proba forta fizica in lupte si loialitate, schimbul de servicii, obligatia de a nu trada si de-a ajuta rovaratul in lupta, larg hetea, dispretul fata de bogatie, refuzul de a strange si usurinta de a risipi.Mai presus de toate este insa onoarea- datoria de a lupta pentru respectabilitatea celuilalt.

Pentru inceput intrarea in randurile cavalerilor este precedata de o lunga ucenicie in meseria armelor.La 18 sau 20 de ani cand se considera pregatit tanarul aspirant participa la o ceremonie de initiere.Ulterior, el intra in familia razboinicilor profesionisti de la castel, cu acceptul seniorului care, in acesta imprejurare, ii daruia un harasament:Era apoi unor incercari menite sa-i demonstreze public capacitatile de luptator.Mai tarziu, o data devenit cavaler,isi continua antrenamentele si participa la aventurile militare ale sniorului,desfasurate in fiecare primavara.In restul timpului, vanatoarea sau turnirele erau preocuparile de capatai.

Intr-o vreme nesigura,dominata de absenta unei puteri centrale, cavalerii intretin violenta, jaful si agresiunea.Raporturile dintre seniorii de puteri egale sunt de multe ori incalcate.Singura garantie pentru a pastra sub control situatia este trupa de cavaleri din jurul castelanilor. Pe de alta parte, orice act de violenta a unui vasal care nu lezeaza direct interesele seniorului nu poate fi pedepsit de acesta.In situatia data victimele nu au alta cale decat razbunarea impotriva agresorului si a bandei care l-a insotit.Se desfasoara astfel razboaie intermediabile, care nu se sfarsesc decat atunci cand rivalii si familiile lor sunt exterminati in totalitate.

Fata de acesta lupta permanenta, care dezorganizeaza societatea si ii distruge resursele, Biserica, singura institutie a autoritatii in epoca, a luat atitudine. Crestinarea cavalerilor, indepartarea lor atat de costisitoarele conflicte fraticide si dirijarea lor spre razboiul sfant este cea mai importanta opera a sa in secolul al XI-lea. Astfel, treptat, Biserica se implica in ceremonia de investire, binecuvanteza armele, restrange dreptul de lupta stabilindu-l exclusiv in acele zile cand nu sunt asociate cu o sarbatoare religioasa.Cavalerii inteleg ca functia si privilegiile le impun si anumite indatoriri:aflati acum in slujba lui Dumnezeu, mai au dreptul sa lupte doar impotriva dusmanilor sai si in favoarea celor saraci.Razboaiele sfinte (cruciadele) puteu astfel sa incepa. Secolul al XII-lea a adus si alte schimbari importante.Domeniul, orasele infloritoare si comertul reactivat produc numeroase venituri.Devine posibil pentru unii, sa aiba mereu masa pusa, sa intretina o armata de tovarasi de lupta, intr-un cuvant sa asocieze bogatia si prosperitatea cu calitatea de nobil.

Placerea pentru exercitii fizice grele si primejdioase, pentru vanatoare si turnir si chiar pentru razboaie a ramas la fel de vie. O dovedesc intre altele si perfectiunile aduse tinutei de lupta si tacticii.Corpul este mai mult protejat greutatea armamentului a crescut si pentru ca nu se mai putea da jos de pe cal cavalerul este obligat sa lupte in sarje succesive cu lancea.

Participarea cavalerilor la razboaiele sfinte, in orient sau in Spania, sub steagurile Bisericii, a consolidat crestinarea acestui corp ofiteresc si i-a schimbat naravurile. Bravirii si loialitatii li sau adaugat ca valori supreme ale cavalerismului, protectia celor slabi si oprimati si repararea tuturor nedreptatilor.In acelasi tump, asupra vietii de fiecare zi a nobililor-cavaleri bogatia isi pune amprenta, modificand interioarele, vestimentatia si alimentatia zilnica.Mobilele decoreza spatiul, bijuteriile imbogatesc oamen