ACG_Castorul

De altfel, vanarea acestuia pentru carne, blana si castoreum (o substanta secretata) a dus la scaderea dramatica a numarului de castori euroasiatici: la inceputul secolului XX, doar 200 de exemplare mai supravietuiau in numai opt zone restranse din Europa si Asia (in bazinul german al Elbei, in cel francez al Ronului, undeva in sudul Norvegiei si in mici teritorii din Belarus, Rusia si Mongolia). Incepand cu anul 1920 a fost demarat un amplu program international de reintroducere a castorului in tarile europene, finalizat cu succes in anii 90, cand pe continentul nostru traiau aproximativ 250.000 de exemplare. In Romania, programul de repopulare cu castori a raurilor Olt, Mures si Ialomita a inceput in 1998 si a durat pana in 2003, perioada in care au fost lasate in libertate 150 de animale. Se apreciaza ca, in prezent, numarul acestora s-a dublat. = = Doua specii strans inrudite si destul de asemanatoare sunt numite castori si traiesc pe malurile opuse ale oceanelor Atlantic si Pacific, fiind botezate dupa numele continentului pe care locuiesc: castorul euroasiatic (Castor fiber) si castorul american (Castor canadensis). Mai mari decat majoritatea rozatoarelor (din a caror familie fac parte), castorii au capul relativ mic, un corp compact si indesat, acoperit de o blana deasa, de culoare maro-inchis. Ca si in cazul majoritatii mamiferelor care isi petrec o mare parte din timp in apa, blana este alcatuita din doua tipuri de peri: fire scurte, dar dese - care asigura izolare termica si fire mai lungi - de protectie (pentru camuflaj si aparare). Picioarele castorilor sunt scurte, toate cele patru labe fiind palmate (patru degete, cu gheare puternice), doar cele dinapoi avand membrane (pentru deplasarea prin apa).
 * ===Castorii=== || [[image:http://www.lumea-copiilor.ro/animale/castorii/castor1.jpg height="90"]] ||  || Breb. Asa i-au spus romanii speciei de castor raspandite acum sute de ani si la noi in tara. Tot in acele timpuri, sasii il numeau biber, iar maghiarii hod, pana la disparitia sa, de la sfarsitul secolului al XIX-lea (ultima atestare documentara a existentei castorului in Romania dateaza din 1824). ||   || [[image:http://www.lumea-copiilor.ro/animale/castorii/castor2.jpg height="90"]] ||

Si coada lor ii deosebeste de alte rozatoare: este turtita (pe orizontala) si acoperita cu un fel de solzi pielosi, proprietati ce o transforma intr-o excelenta vasla, dar si carma, atunci cand castorii se afla in apa. Castorii reprezinta specia de rozatoare cea mai mare din Europa, exemplarele mature ajungand sa cantareasca 18 - 20 de kilograme (au fost consemnate si exemplare de 29 kg!), iar lungimea lor tinde spre 150 de centimetri, inclusiv coada.

Desi mamiferele nu sunt mari constructori, castorii reprezinta o evidenta exceptie. Ei se asaza totdeauna langa o apa (cel mai adesea, in apropierea unui mic lac sau a unui parau), unde isi cladesc adevarate adaposturi. Constructia incepe prin saparea unei vizuini subacvatice, de obicei in mal, peretii acesteia fiind claditi din pietre de rau, lipite cu noroi. Deasupra, castorii ridica un fel de movila uriasa, formand o coliba din crengi, pe care le fixeaza tot cu ajutorul malului. Constructia este atat de solida incat poate suporta greutatea unei persoane adulte. Cand casa este gata, se sapa la interior, deasupra nivelului apei, o singura camera mare, de locuit, peretii ramanand foarte grosi (peste 60 de centimetri), intrarea in acest adapost facandu-se numai pe sub apa, prin cel putin un orificiu subacvatic, astfel incat locatarul poate veni sau pleca fara sa fie vazut.

Dar masurile de protectie nu se opresc aici: castorii mai construiesc in jurul adapostului lor si cateva baraje si canale foarte eficiente impotriva agresorilor (lupi, ursi, lincsi, coioti), datorita faptului ca nivelul poate fi controlat, iar casa este mereu inconjurata de apa. Si aceste baraje sunt cladite temeinic. Se folosesc mal, ramuri, pietre si chiar trunchiuri groase de copaci, pe care castorii ii taie cu dintii incisivi de jos, folosindu-i pe cei de sus drept parghii. De altfel, acesti dinti lungi se uzeaza destul de repede prin ros, dar cresc neintrerupt.

Prin barajele pe care le construiesc (unele ajungand si la 500 de metri lungime), castorii pot fi considerati adevarati ecologisti, ajutand foarte mult mediul in care traiesc: regleaza debitele raurilor, creaza conditii de sedimentare si reduc volumul materialului transportat de curentul apei, contribuind astfel la purificarea acesteia. De asemenea, castorii sunt recunoscuti ca mari restauratori, “reparand” ecosistemele semiacvatice si oferind astfel conditii favorabile dezvoltarii altor specii de plante si animale. De exemplu, reintroducerea castorului pe cateva din raurile romanesti a avut consecinte foarte apreciate de biologi si zoologi. Astfel, specialistii nostri au constatat ca, in zonele populate cu castori, vegetatia malurilor s-a reinnoit (prin lastarirea speciilor lemnoase consumate de castori), iar vidrele, lupii si chiar ursii au reaparut in aceste ecosisteme.

Din pacate, desi sunt protejati de lege si in Romania, exista zone in care numarul de castori a scazut, moartea acestora fiind in putine cazuri naturala, cel mai adesea fiind provocata de braconieri sau de cainii ciobanesti ai oierilor din vecinatati.

Castorii sunt rozatoare ierbivore, schimbandu-si regimul alimentar in functie de anotimp. Primavara si vara se hranesc cu frunze de copac, dar si cu radacini sau muguri ai vegetatiei din zona, nuferii fiind una dintre plantele lor preferate. Toamna si iarna, castorii mananca scoarta si ramurelele unor copaci (in special ale foioaselor), dar si proviziile pe care si le-au facut in timpul sezonului cald. Despre ce provizii este vorba? Tulpini lemnoase, ramuri si crengi - stranse toamna si depozitate sub apa, prin fixare. Aceasta pastrare subacvatica functioneaza exact ca o conservare, asigurand proviziilor aceleasi valori nutritive.

Existenta de grup a castorilor se concretizeaza in colonii, familii care sunt formate - in general - dintr-o pereche de adulti (care raman impreuna pe viata) si puii lor. Membrii grupului isi marcheaza teritoriul si comunica intre ei batand apa cu coada (ca semnal de pericol) sau printr-o serie de sunete diverse. Spre deosebire de celelalte rozatoare, care au o rata mare de reproducere, castorii fac pui o singura data pe an, in mai sau iunie, dupa o perioada de gestatie de 3 - 4 luni. In general, mama aduce pe lume 4 sau 5 castorasi, desi exista si nasteri, mult mai rare, in care noua generatie este formata din 9 pui. Micutii se nasc cu ochii deschisi, acoperiti de blana si pot inota dupa numai cateva ore. Desi sug pana la 3 luni, micii castori incep sa consume hrana solida dupa numai trei saptamani.

Dupa ce cresc, puii dintr-o serie ajuta la adunarea hranei in toamna acelui an (ca provizii pentru iarna care urmeaza), dar apoi parasesc vizuina, cand se naste urmatoarea generatie, anul viitor. Castorii traiesc, in medie, 7-8 ani, recordul de viata al unui exemplar captiv fiind de 26 de ani.