Sarbatori+cu+data+schimbatoare+-+Andreiescu+Raul


 * sărbătorile împărăteşti cu dată schimbătoare de peste an!

Intrarea Domnului în Ierusalim : 11/24 aprilie Înălţarea Domnului : 27 mai/9 iunie Duminica Mare : 6/19 iunie 1. Duminica Floriilor Primul praznic imparatesc cu data schimbatoare, din cursul anului bisericesc, este Duminica Stalparilor sau a Floriilor. Este sarbatoarea care ne aminteste intrarea triumfala a Domnului in Ierusalim, inainte de Patimi (Matei XII, 1- 10 si Ioan XII, 12-18). Primele mentiuni despre aceasta sarbatoare provin din sec. IV. Nu o gasim intre sarbatorile enumerate in //Constitutiile Apostolice//, dar pome­nesc despre ea : Sf. Epifanie, caruia i se atribuie doua predici la aceas­ta sarbatoare, pelerina apuseana //Egeria,// care, in insemnarile ei de calatorie, descrie chipul cum se sarbatorea aceasta duminica la Ierusalim, spre sfarsitul secolului IV cand ea viziteaza Tara Sfanta, precum si mari predicatori din sec. al IV-lea, de la care au ra­mas predici tinute in cinstea acestei zile, ca : Sf. Ioan Gura de Aur, Sf. Ambrozie si Sf. Chiril al Alexandriei. Dupa un obicei stravechi, mentionat chiar in sec. IV de catre pelerina Egeria si generalizat in toata Biserica crestina, se aduc in biserici ramuri de salcie, care sunt binecuvantate si impartite cre­dinciosilor, in amintirea ramurilor de finic si de maslin, cu care multi­mile au intampinat pe Domnul la intrarea Sa triumfala in Ierusalim si pe care noi le purtam in maini ca semn al biruintei impotriva mortii. 2. Sfintele Pasti Al doilea praznic imparatesc cu data schimbatoare este Pastile sau sarbatoarea anuala a invierii Domnului. Sarbatoarea Pastilor guverneaza intocmirea intregului ciclu mobil de sarbatori al anului bisericesc (liturgic). De data ei e le­gata ordinea (succesiunea) si denumirea duminicilor si a saptamanilor de peste an, cu evangheliile si apostolele care se citesc la Liturghie in tot cursul anului, ordinea celor 11 pericope evanghelice care se citesc la Utreniile duminicilor, cu luminindele si stihirile evanghelice respective, precum si ordinea celor opt glasuri ale cantarilor Octoihului. Cuvantul //Pasti// (de obicei sub forma plurala) e de origine evre­iasca (de la cuvantul //Pesah -// trecere, mostenit de evrei de la egipteni, dar provenit in limba romana prin forma bizantino-latina //Paschae)//. Evreii numeau //Pasti// (Pascha) sau sarbatoarea //azimilor// sarbatoarea lor anuala in amintirea trecerii prin Marea Rosie si a eliberarii lor din ro­bia Egiptului (Iesire XII, 27), care se praznuia la 14 Nisan si coincidea cu prima luna plina de dupa echinoctiul de primavara//.// Termenul ebraic de //Pasti este preluat de crestini, dar primeste o noua semnificatie: trecerea de la moarte la viata.// Sf. Apos­tol Pavel raporteaza Pastile evreiesti la Hristos si indeamna pe cres­tini la sarbatorirea lor intr-un nou spirit : "Iata Hristos, //Pastile nostru,// S-a jertfit pentru noi; sa praznuim, deci, nu cu aluatul cel vechi, nici cu aluatul rautatii si al viclesugului, ci cu azimile curatiei si ale adevarului" (1 Cor. V, 7-8). Despre serbarea Pastilor la primii crestini gasim marturii in : //Constitutiile Apostolice//, //canoanele apostolice// (can. 7), can. 1 al Sinodului din Antiohia s.a. Se pare ca numirea de //Pasti// a fost aplicata de primii crestini la inceput come­morarii anuale a Cinei celei de taina, care avea loc in seara zilei de 13 Nisan sau in Joia dinaintea Duminicii Invierii si consta dintr-o masa rituala, care imita Cina si era insotita de serviciul Sfintei Euharistii. Si precum la evrei aceasta numire s-a aplicat mai tarziu la intreaga sar­batoare a azimilor, care tinea sapte zile (14 Nisan seara - 21 Nisan seara), tot asa la crestini ea a trecut de la comemorarea Sfintei Cine la aceea a mortii si a invierii Domnului. Daca Pastile a fost praznuit inca de la inceput in toata lumea crestina, au existat in Biserica veche mari diferente regionale in ceea ce priveste //data si modul sarbatoririi.// Astfel, crestinii din partile Siriei si ale Asiei Mici, intemeindu-se pe o traditie mostenita, dupa opini lor, de la Sfintii Apostoli Ioan si Filip, aveau in vedere ziua anuala sau lu­nara si serbau intai moartea Domnului (Pastile Crucii) la 14 Nisan, apoi Invierea (Pastile Invierii) la 16 Nisan, indiferent de ziua saptamanala in care ar fi cazut aceste date. Partizanii acestei practici iudaizante se nu­meau //Quartodecimani//, fiindca serbau Pastile la 14 Nisan, adica odata cu iudeii. Alti iudaizanti mai moderati (de prin partile Antiohiei) serbau Pastile duminica, dar legau atat de mult data Pastelui crestin de a celui iudaic, incat aveau grija ca acea duminica sa cada totdeauna inlauntrul saptamanii azimilor iudaice, chiar cand aceasta cadea inainte de echinoctiul de primavara. De aceea, ei erau numiti //Protopashiti//, adica cei ce serbau Pastile mai inainte de data reglementara. Dar cei mai multi crestini, si anume cei din partile Apusului, din Egipt, Grecia si Palestina, luau ca norma ziua saptamanala, sarbatorind Pastile in aceeasi zi din saptamana in care a murit si a inviat Domnul. Ei sarbatoreau adica moartea Domnului totdeauna in Vinerea cea mai apropiata de 14 Nisan, numind-o //Pastile Crucii,// iar invierea in Duminica urmatoare, care cadea totdeauna dupa 14 Nisan sau dupa prima luna plina care urma echinoctiului de primavara, dumi­nica pe care o numeau //Pastile invierii//. Erau si crestini (prin Galia) care serbau Pastile la data fixa : 25 mar­tie sau chiar 27 martie. De aceea, nici dupa Sinodul din Niceea n-au incetat deosebirile intre diferitele regiuni ale lumii crestine, in ceea ce priveste data serbarii Pastilor. Din nefericire, nici pina astazi nu exista uniformitate in aceasta privinta intre Apusul si Rasaritul crestin, din cauza ca nu toata crestinatatea se serveste de acelasi calendar. Astfel, in Apus, Pastile se serbea­za intre 22 martie si 25 aprilie ale stilului nou, adica in conformitate cu calendarul gregorian, introdus in Apus incepand din 1582. Crestinatatea ortodoxa s-a impartit, din anul 1924, in doua, in ceea ce priveste data sarbatoririi Pastilor : Bisericile ramase la calendarul neindreptat au continuat sa serbeze Pastile dupa Pascalia veche, gresita, a calendarului iulian, pe cand Bisericile care au adoptat calendarul in­dreptat (stilul nou) au sarbatorit citiva ani (intre 1924-1927) Pastile pe stilul nou (in general la aceleasi date cu apusenii). Ca sa se inlature insa dezacordul acesta suparator dintre diferitele Biserici ortodoxe si pentru a se stabili uniformitate in toata Ortodoxia cel putin in ceea ce priveste data celei mai mari sarbatori crestine, Bisericile ortodoxe care au adoptat calendarul indreptat au stabilit (din 1927 inainte), prin con­sens general, ca Pastile sa fie serbat in toata crestinatatea ortodoxa dupa Pascalia stilului vechi, adica odata cu Bisericile ramase la calendarul neindreptat. Aceasta hotarare a fost intarita si de Consfatuirea inter-ortodoxa de la Moscova din iulie 1948. Dar desi sarbatorim toti ortodocsii in aceeasi duminica, ea e nume­rotata diferit in cele doua calendare intrebuintate azi in crestinatatea ortodoxa, din pricina celor 13 zile cu care calendarul neindreptat este ra­mas in urma fata de cel indreptat. Daca, de ex., Pastile cade la 22 mar­tie pe stil vechi, acea zi corespunde in calendarul indreptat cu 4 aprilie, dupa cum 25 aprilie pe stil vechi corespunde cu 8 mai pe stil nou (25 aprilie + 13). De aceea in actuala situatie, Bisericile orto­doxe care au adoptat reforma calendaristica din 1924 (intre care si cea romana) serbeaza de fapt Pastile intre 4 aprilie (data cea mai timpurie) si 8 mai (data cea mai tarzie a Pastilor). Asa se face ca, uneori, in calen­darul romanesc data Pastilor depaseste termenul maxim dupa calculul traditional alexandrin (25 aprilie) ; de exem­plu, in anii 1945 si 1956 noi am serbat Pastile la 6 mai, iar in 1983 la 8 mai (stil nou), odata cu Bisericile ortodoxe ramase la calendarul vechi, dupa care, in aceleasi zile, erau 23 si respectiv 25 aprilie, stil vechi. ** Numit in popor si //Ispas//, cade totdeauna in //Joia saptaminii a sasea dupa Pasti,// adica la 40 de zile dupa inviere, cand Domnul S-a inaltat la cer (vezi Marcu XVI, 19 ; Luca XXIV, 50 si Fapte I, 2-12). Este una dintre cele mai vechi sarbatori crestine, despre care amintesc //Constitutiile Apostolice//. Cea mai veche menti­une despre aceasta sarbatoare o gasim la Eusebiu al Cezareei, in opera lui //Despre sarbatoarea Pastilor,// compusa spre 332, dar aci se arata ca inaltarea era sarbatorita pe atunci in Orient nu in ziua a 40-a dupa Pasti, ci in a 50-a (odata cu Rusaliile), cum atesta si alte marturii din sec. IV, ca Egeria (vezi mai departe). Spre sfarsitul secolului IV sau inceputul se­colului V, sarbatoarea inaltarii s-a despartit de cea a Pogorarii Sfantului Duh, caci pe vremea Fericitului Augustin, serbarea ei in ziua a 40-a dupa Pasti era generalizata peste tot in lumea crestina, alaturi de sarbatoarea invierii si cea a Pogorarii Sfantului Duh, fiind totodata con­siderata de origine apostolica. **
 * 3. Inaltarea la cer a Domnului
 * INALTAREA DOMNULUI**
 * [[image:http://www.alternativaonline.ca/images/INALTAREA0506.jpg width="320" height="427" caption="INALTAREA DOMNULUI"]] ||
 * **INALTAREA DOMNULUI** ||
 * Domnul si Mantuitorul nostru Iisus Hristos, dupa 40 de zile de la Inviere s-a suit la ceruri si a sezut de-a dreapta Tatalui. Cu puterea dumnezeiasca cu care a inviat si a parasit mormantul, tot cu aceeasi putere s-a inaltat de pe pamant la cer; s-a inaltat cu acelasi trup cu care s-a rastignit si a inviat. Mantuitorul implinise opera divina pentru care venise in lume, ne-a adus invatatura mantuitoare, s-a dat ca pilda de implinire prin intreaga Sa viata si mai ales prin jertfirea de pe Crucea Golgotei.**
 * Dar sa dam citire din Sfinta Evanghelie:**
 * Cuvantul cel dintai l-am facut o, Teofile, despre toate cele ce a inceput Iisus a face si a invata, pana in ziua in care S-a inaltat la cer, poruncind prin Duhul Sfant apostolilor pe care i-a ales, carora S-a si infatisat pe Sine viu dupa patima Sa prin multe semne doveditoare, aratandu-li-Se timp de patruzeci de zile si vorbind cele despre imparatia lui Dumnezeu. Si cu ei petrecand, le-a poruncit sa nu se departeze de Ierusalim, ci sa astepte fagaduinta Tatalui, pe care (a zis El) ati auzit-o de la Mine: Ca Ioan a botezat cu apa, iar voi veti fi botezati cu Duhul Sfant, nu mult dupa aceste zile. Iar ei, adunandu-se, Il intrebau, zicand:Doamne, oare, in acest timp vei aseza Tu, la loc, imparatia lui Israel? El a zis catre ei: Nu este al vostru a sti anii sau vremile pe care Tatal le-a pus in stapanirea Sa, ci veti lua putere, venind Duhul Sfant peste voi, si Imi veti fi Mie martori in Ierusalim si in toata Iudeea si in Samaria si pana la marginea pamantului. Si acestea zicand, pe cand ei priveau, S-a inaltat si un nor L-a luat de la ochii lor. Si privind ei, pe cand El mergea la cer, iata doi barbati au stat langa ei, imbracati in haine albe, Care au si zis: Barbati galileieni, de ce stati privind la cer? Acest Iisus care S-a inaltat de la voi la cer, astfel va si veni, precum L-ati vazut mergand la cer. (Faptele Apostolilor 1. 1-11)**
 * [[image:http://www.alternativaonline.ca/images/Inaltareamanastire0506.jpg width="600" height="398" align="center" caption="Manastirea Inaltarea Domnului (The Ascension of the Lord) - Detroit, Michigan"]] ||
 * **Manastirea Inaltarea Domnului (The Ascension of the Lord) - Detroit, Michigan** ||

Fa sa cunoastem si sa intelegem cat de mare este valoarea sufletului nostru si sa nu-l vindem pe orice lucru de nimic. Aprinde in noi o dorinta mai mare pentru cer si un dispret pentru lucrurile acestea pamantesti. Ajuta-ne Dumnezeule cu Harul Tau, ca sa Te putem slavi si marturisi prin viata si fapte bune pana la sfarsitul misiunii noastre. Amin.**
 * Manastirea �Inaltarea Domnului� (The Ascension of the Lord) - Detroit, Michigan**
 * Inaltarea Domnului este totodata o garantie si a inaltarii noastre: //"Iar Eu cand Ma voi inalta de pe pamant, ii voi trage pe toti la Mine",// (Ioan 12:32). Nu este vorba numai de o inaltare spirituala, ci va participa si trupul nostru. Dupa cuvintele Sf.Pavel aceasta va aveea loc dupa invierea celor adormiti si a transformarii trupurilor celor aflati in viata in trupuri nestricacioase si nemuritoare: //"Nu toti vom muri, dar toti ne vom schimba (...) Caci trambita va suna si mortii vor invia nestricaciosi, iar noi ne vom schimba. Caci trebuie ca acest trup stricacios sa se imbrace in nestricaciune si acest (trup) muritor sa se imbrace in nemurire"// (I Corinteni, 15:51-53).**
 * Rugaciune**
 * Iisuse, Imparatul si Dumnezeu nostru, fa ca slavita Ta Inaltare sa produca in fiecare din noi roade de sfintenie, o credinta mai mare, o iubire mai aprinsa, o ingrijire mai deosebita pentru sufletul nostru.

Duminica Cincizecimii sau a Pogorarii Sfantului Duh, numita in popor si Dumi­nica mare//,// este sarbatoarea pogorarii Sfantului Duh peste Sfintii Apostoli. Ea cade totdeauna la 10 zile dupa inaltare sau la 50 de zile dupa Pasti, cand a avut loc evenimentul sarbatorit si cand evreii isi serbau si ei praznicul Cincizecimii. E totodata sarbatoarea inte­meierii Bisericii crestine, caci in aceeasi zi, in urma cuvantarii Sfantului Apostol Petru, s-au convertit la crestinism circa 3.000 de su­flete, care au alcatuit cea dintai comunitate crestina din Ierusalim (Fap­te II, 41), nucleul Bisericii de mai tarziu. Rusaliile este o sarbatoare foarte veche, fiind praznuita inca din vremea Sfinti­lor Apostoli. Este amintita si in //Constitutiile Apostolice// printre sarbatorile in care sclavii erau eliberati de muncile obisnuite. Despre ea mai amintesc : //Sf. Irineu//, //Tertnlian//, //Origen, //Canonul 43 al Sinodului din Elvira (c. 300), Canonul 20 al Sinodului I ecumenic (care opreste ingenuncherea in ziua Rusaliilor), Sf. //Epifanie//, etc. Pana spre sfarsitul secolului IV si inceputul secolului V Cinci-zecimea era o dubla sarbatoare : a inaltarii Domnului si a Pogorarii Sfan­tului Duh. De pe la anul 400 sarbatoarea Inaltarii, aceasta a fost fixata, in ziua a 40-a dupa Pasti, cum este pana astazi, Cincizecimea ramanand numai ca sarbatoarea Pogorarii Sfantului Duh. In acesta zi se impodobeau casele, in semn de bucurie, cu flori si ramuri verzi, indeosebi de nuc sau de tei, obicei mostenit de la evrei, la care Cincizeci­mea era si sarbatoarea premitiilor din flori si fructe. In biserici se aduc si azi frunze verzi de tei sau de nuc, care se binecuvinteaza si se impart credinciosilor, simbolizand limbile de foc ale puterii Sfantului Duh, Care S-a pogorat peste Sfintii Apostoli. 5. Sfanta Treime ** Conform traditiei dupa care, in ziua urmatoare marilor praznice, sar­batorim persoanele care au avut un oarecare rol in savirsirea lui, a doua zi dupa Duminica Pogorarii Sfantului Duh, adica in //Lunea Rusaliilor,// Biserica ortodoxa praznuieste pe //Sfantul Duh,// a treia persoana a Sfintei Treimi, precum indica //Penticostarul,// la Sinaxarul Utreniei din Lunea Cincizeci­mii : "intru aceasta zi, praznuim pe insusi Preasfantul si de viata faca­torul si intru tot puternicul Duh, Carele este unul din Treime Dumne­zeu...". In calendarele romanesti de perete aceasta zi e trecuta ca //sar­batoarea Sfintei Treimi.// Denumirea aceasta, de data mai noua, repre­zinta probabil o influenta catolica (la catolici Sfinta Treime e sarbato­rita in prima Duminica dupa Rusalii). In sec. XII, nici in Apus nu era inca generalizata o asemenea sarbatoare, ci era privita in unele manastiri ca o inovatie ; ea a fost stabilita definitiv in Apus abia la 1334. In calendarele celorlalte Biserici Ortodoxe insa, Lunea de dupa Rusalii este numita inca //Lunea Sfantului Duh,// ca in Penticostar. In schimb adorarea Sfintei Treimi pare a face mai degraba obiectul expres al slujbei din Duminica Rusaliilor (vezi stihira lui Leon Despotul, de la Slava..., la "Doamne, strigat-am" din slujba Vecerniei : "Veniti, popoare, sa ne in­chinam Dumnezeirii celei in trei ipostasuri..."). Sfintele Pasti** **sau Sarbatoarea Invierii Domnului** **este cea mai importanta dintre toate** sarbatorile **de peste an si este al doilea praznic imparatesc cu data schimbatoare, primul fiind Duminica Floriilor****. Intregul ciclu de sarbatori** **dintr-un an bisericesc depinde de Sfintele Pasti****. In functie de data acestei sarbatori** **se ordoneaza si se denumesc duminicile si saptamanile de peste an, cu evangheliile si apostolele care se citesc la Sfanta Liturghie** **in timpul anului, se ordoneaza cele 11 pericope evanghelice** **care se citesc la Utreniile duminicilor, precum si cele opt glasuri ale cantarilor Octoihului. Importanta sarbatorii este subliniata si de durata ei, ea tinand trei zile (mai lunga decat a altor praznice).** Pastile** **reprezinta cea mai veche sarbatoarea crestina****. Alaturi de ziua de duminica (sarbatoarea saptamanala a crestinilor), Sfintele Pasti** **au fost sarbatorite inca din epoca apostolica. Primii crestini** **intelegeau prin Pasti** **nu numai sarbatoarea Invierii****, ci si pe aceea a Cinei si a Patimilor Domnului, iar uneori numai pe cea din urma. De aceea, saptamana pe care noi o numim azi Saptamana Patimilor****, se numea la ei Saptamana Pastilor** **sau Zilele Pastilor****. Cu timpul, intelesul cuvantului Pasti** **s-a restrans numai la sarbatoarea Invierii****, asa cum este inteles si astazi. In Biserica** **veche au existat mari diferente regionale in ceea ce priveste data si modul sarbatoririi. Dar cei mai multi crestini** **sarbatoreau** Pastile **in aceeasi zi din saptamana in care a murit si a inviat Domnul****. Adica comemorau moartea Domnului** **in Vinerea** **cea mai apropiata de 14 Nisan, numind-o Pastile Crucii****, iar Invierea** **in Duminica urmatoare, care cadea totdeauna dupa 14 Nisan sau dupa prima luna plina care urma echinoctiului de primavara, duminica pe care o numeau Pastile Invierii****. Acestia priveau Pastile Crucii** **ca zi de tristete si il comemorau cu post si intristare, prelungind postul pana in ziua Invierii****, cand faceau agape si cine, asa cum procedam si noi astazi. Erau si crestini care serbau Pastile** **la data fixa: 25 martie sau 27 martie. Aceste diferente referitoare la data sarbatoririi Pastilor** **au creat controverse intre partizanii diferitelor practici, care erau aproape de a provoca schisme sau rupturi intre unele Biserici** **(secolul al II-lea). Sinodul I ecumenic** **(Niceea 325) a incercat sa uniformizeze data serbarii Pastilor****, la initativa imparatului Constantin cel Mare****. Pentru aceasta s-a folosit practica cea mai generala, bazata pe calculul datei Pastilor obisnuit la Alexandria, care avea urmatoarele norme: Pastile se vor serba intotdeauna duminica si aceasta duminica va fi cea imediat urmatoare lunii pline de dupa echinoctiul de primavara. Iar cand 14 Nisan (prima luna plina de dupa echinoctiul de primavara) cade duminica, Pastile se vor serba in duminica urmatoare, pentru a nu se serba o data cu Pastile iudeilor, dar nici inaintea acestuia. Sinodul de la Niceea a mai stabilit ca data Pastilor din fiecare an va fi calculata din vreme de catre Patriarhia din Alexandria, iar aceasta o va comunica la timp si celorlalte Biserici crestine. Deci data Pastilor** **depinde de doua fenomene naturale: unul cu data fixa, legat de miscarea soarelui pe bolta cereasca - echinoctiul de primavara (21 martie) - si unul cu data schimbatoare, legat de miscarea de rotatie de lunii in jurul pamantului - luna plina de dupa acest echinoctiu, numita si luna plina pascala. Aceasta din urma face ca data Pastilor** **sa varieze in fiecare an. Insa, deoarece echinoctiul de primavara nu era fixat pretutindeni la aceeasi data si din cauza imperfectiunilor legate de calculul astronomic al vechiului calendar iulian (folosit in Apus pana in 1582, iar la noi in tara pana in 1924), nici dupa Sinodul de la Niceea** **nu au incetat deosebirile intre diferitele regiuni crestine in ceea ce priveste data sarbatorii pascale. Nici pana astazi nu exista uniformitate in aceasta privinta intre Apusul si Rasaritul crestin, fiindca nu toti se servesc de acelasi calendar. Astfel, in Apus, Pastile** **se serbeaza intre 22 martie si 25 aprilie ale stilului nou, adica in conformitate cu calendarul gregorian, introdus in Apus din 1582. Totusi, ca sa se inlature dezacordul dintre diferitele Biserici crestine ortodoxe** **si pentru a stabili o uniformitate cel putin in ceea ce priveste data celei mai mari sarbatori crestine - Pastile** **-, Bisericile ortodoxe** **care au adoptat noul calendar (indreptat) au stabilit (din anul 1927 inainte), prin consens general, ca Pastile** **sa fie serbat in toata crestinatatea ortodoxa** **dupa Pascalia stilului vechi, adica o data cu toate** Bisericile **ramase la calendarul vechi (neindreptat). Insa, desi toti ortodocsii sarbatoresc in aceeasi duminica, ea este numerotata diferit in cele doua calendare, din cauza celor 13 zile cu care calendarul neindreptat este ramas in urma fata de cel indreptat. Bisericile ortodoxe** **care au adoptat reforma calendaristica (intre care si cea romana) serbeaza Pastile** **intre 4 aprilie (data cea mai timpurie) si 8 mai (data cea mai tarzie), iar cele de stil vechi intre 23 martie si 25 aprilie. Tot de aici provine si marea diferenta din unii ani intre data** Pastilor ortodox **si a celui catolic. In ceea ce priveste modul sarbatoririi, Pastile** **era praznuit ca o zi de bucurie, fiind cea mai mare sarbatoare crestina: marele eveniment din istoria mantuirii noastre - invierea Domnului** **-, care sta la temelia credintei si a Bisericii crestine****. Noaptea invierii era petrecuta in biserici, in priveghere si rugaciune. In acea noapte avea loc botezul catehumenilor, iar momentul Invierii** **era intampinat cu cantari de bucurie, cu savarsirea Sfintei Jertfe** **si cu multe lumini, semn al luminarii duhovnicesti. Mai ales neofitii (cei botezati in noaptea Invierii) isi puneau haine albe si purtau in maini faclii luminoase, ca unii care s-au ingropat cu Hristos****, dar au si inviat impreuna cu El. Incepand de la imparatul Constantin cel Mare** **inainte, se luminau nu numai bisericile in care se facea slujba Invierii, ci si casele crestinilor si orasele, cu faclii inalte de ceara sau torte aprinse, astfel incat noaptea Invierii** **era mai luminoasa ca ziua. Crestinii** **se salutau de atunci si pana la Inaltare cu "Hristos a inviat!", la care raspunsul era "Adevarat a inviat!" In ziua Invierii** **toti se imbratisau, cerandu-si iertare unii altora, inainte de impartasire. In unele biserici erau reprimiti solemn penitentii; imparatii eliberau prizonierii, stapanii eliberau sclavii si toti faceau fapte de milostenie. In biserici se aducea de mancare: paine dulce (pascha), branza, carne (mai ales de miel) si oua rosii. Dupa ce erau binecuvantate erau impartite saracilor sau intre crestini, asa cum se mai procedeaza si astazi in unele biserici****. Serbarea Pastilor** **se prelungea o saptamana, savarsindu-se in fiecare zi Sfanta Liturghie****, la care credinciosii se impartaseau cu Sfantul Trup si Sange. Neofitii purtau hainele albe de la botez in tot acest timp. Crestinilor** **le era interzisa participarea la petrecerile paganesti, iar unii dintre Sfintii Parinti** **opresc chiar lucrul in Saptamana Luminata****. De acum si pana la Rusalii** **erau interzise metaniile in biserici si posturile. Invierea Domnului** **a fost si ramane inima spiritualitatii ortodoxe.** [|**Despre post, traditii la crestini, biserica crestin ortodoxa, originea postului, postul Pastelui, postul Craciunului**]** [|**Duminica Floriilor la crestini, biserica crestin ortodoxa, Intrarea Domnului in Ierusalim, sarbatori la crestini**]** [|**Saptamana Mare, sarbatoarea Pastelui la crestini, biserica crestin ortodoxa, invierea, traditii de Paste**]**
 * 4. Rusaliile **
 * [[image:http://www.util21.ro/biserica-internetul/poze/Invierea1.jpg width="140" height="185" caption="Sarbatoarea Pastilor, Sfintele Pasti, sarbatori de peste an, invierea Domnului"]] ||
 * **Sarbatoarea Pastilor, Sfintele Pasti, sarbatori de peste an, invierea Domnului** ||
 * Cuvantul Pasti** **este de origine evreiasca (Pesah = trecere, mostenit de evrei de la egipteni, dar in limba romana provine din forma bizantino-latina Paschae). Evreii numeau Pasti** **(Pascha) sau sarbatoarea azimilor sarbatoarea lor anuala in amintirea trecerii prin Marea Rosie si a eliberarii lor din robia Egiptului (Iesire 12, 27), care se praznuia la 14 Nisan si coincidea cu prima luna plina de dupa echinoctiul de primavara. Deci termenul de Pasti** **a trecut in vocabularul crestin pentru ca evenimentele petrecute - patimile, moartea si invierea Domnului** **- au coincis cu Pastile evreilor** **din anul 33. Dar trebuie retinut ca obiectul Pastilor crestine** **este cu totul diferit de cel al Pastilor evreilor****, singura legatura dintre ele fiind doar aceea de nume si de coincidenta cronologica.
 * **Alte articole din categoria Biserica si Internetul** ||||||  ||   ||
 * || [[image:http://www.util21.ro/biserica-internetul/poze/post.jpg width="100" height="100" align="center" caption="Postul la crestini, biserica crestina, originea postului, postul Pastelui, postul Craciunului" link="http://www.util21.ro/biserica-internetul/post-biserica-traditi-crestini.htm"]] ||
 * **Postul la crestini, biserica crestina, originea postului, postul Pastelui, postul Craciunului** ||
 * Despre post
 * **Postul la crestini, biserica crestina, originea postului, postul Pastelui, postul Craciunului** ||
 * Despre post
 * **Duminica Floriilor la crestini, intrarea Domnului in Ierusalim, biserica crestina** ||
 * Floriile
 * || [[image:http://www.util21.ro/biserica-internetul/poze/pasti.jpg width="100" height="100" align="center" caption="Sarbatoarea Pastelui, saptamana mare, rastignirea Mantuitorului pe cruce, biserica crestina" link="http://www.util21.ro/biserica-internetul/saptamana-mare-sarbatoarea-Pastelui.htm"]] ||
 * **Sarbatoarea Pastelui, saptamana mare, rastignirea Mantuitorului pe cruce, biserica crestina** ||
 * Sfintele Pasti
 * Sfintele Pasti

[|**Inaltarea Domnului la cer, Rusaliile, cincizecimea la crestini, biserica crestin ortodoxa**]** [|**Biserica si internetul, preoti, randuieli bisericesti, sarbatori, rolul internetului in viata crestinilor**]"Peste putinã vreme nu Mã veti mai vedea, apoi iarãsi peste putinã vreme Mã veti vedea" a spus Mântuitorul uceniedor Sai. Iar, pentrucã ei nu au putut pricepe îndeajuns aceste cuvinte, El le-a explicat: "Adevãr, adevãr va spun vouã, cã voi veti plânge si va veti tângui, iar lumea se va bucura; vã veti întrista, dar întristarea voastrã se va preface in bucurie... si nimeni nu vã va rãpi bucuria voastrã" (Ioan 16.16,20,22). Dupã cele cuprinse in Sfânta Evanghelie, nimeni nu poate afirma cu certitudine cã apostolii nu ar fi crezut in momentul acela spusele Domnului despre Invierea Lui, mai ales dupã explicatiile date. Dar dupã moartea lui lisus pe cruce s'a lãsat întunerlc nu numai "în toatã tara", ci si în sufletul lor. Dacã nu alt intuneric, mãcar întunericu1 ezitãrii de a crede in Inviere. Aceastã stare sufleteascã a lor pare sa o tãlmãceascã destul de lãmurit graiul celor doi ucenici cãlãtori spre Emmaus. Indoliati de cele petrecute la Ierusalim (rãstignirea si moartea lui lisus), ei au spus: "Noi** **trãgeam nãdejde cã El este Acela, care va izbãvi Izraelul". Invierea a sfãrâmat toate ezitarile si îndoielile. Din momentul Invierii, credinta în dumnezeirea lui Christos, ca si credinta în învãtatura Lui - în toatã intregimea ei - s'a pecetluit definiltiv in inimiIe apostolilor pentru vecii vecilor. Iar prin pogorîrea Duhului Sfânt, ei au dobândit toate luminile, ca si curajul necesar pentru propovãduire -curaj, care nu i-a mai pãrãsit niciodatã.
 * **Inaltarea Domnului, Rusaliile, cincizecimea, biserica ortodoxa, sarbatori la crestini** ||
 * Inaltarea Domnului
 * || [[image:http://www.util21.ro/biserica-internetul/poze/biserica.jpg width="100" height="100" align="center" caption="Rolul internetului in viata crestinilor, preoti, randuieli bisericesti" link="http://www.util21.ro/biserica-internetul/biserica-internetul-preoti-randuieli-bisericesti-sarbatori-sfinti.htm"]] ||
 * **Rolul internetului in viata crestinilor, preoti, randuieli bisericesti** ||
 * Biserica-Internetul
 * Biserica-Internetul

Insfârsit, însfârsit, adevãrul de temelie a pus stãpânire absolutã pe lãuntrurile lor. De aci înainte n'a fost problemã, nici gând, cari sã nu fie strecurate prin sita limpezitoare a toate necurãteniile: "Cãutati mai intâiu împarãtia lui Dumnezeu"... pe calea învãtãturii Domnului...** **numai pe calea Invãtãturii Domnului. Ei au biruit (turma cea micã), pentrucã nu au acceptat compromisuri cu învãtãtura;** **nici un fel de compromis. Poticnirea de azi, ca si de atâtea veacuri in urmã a omenirii, este cã omul (ca sã intreibuintez cuvintele recente ale unui slujitor al altarului) "intrã numai cu un picior in corabia mântuirii". Aceasta e cauza tuturor dezastrelor: lipsa de credintã in valabilitatea absolutã a invãtãturii lui Christos. Sau si mai bine: lipsa de credintã cã pentru toate pro1blemele numai aceastã învãtãturã este valabilã. Iisus s'a pogorît pe pãmânt pentru mântuirea neamului ornenese. Dar si pentruca sã ne dãscãleascã, arãtându-ne calea** **unicã pentru dobândirea împãrãtiei lui Dumnezeu. Nimeni nu poate spune cã el crede in Iisus-Domnul, dacã nu crede in acelas timp si in toatã învãtãtura Lui genuinã, fãrã strâmbarea si numai a unei singure iote. Decat, si încrederea in Christos si încrederea in învãtãtura Lui sunt cu putintã numai prin acea** **renastere lãuntricã despre care vorbeste El in convorbirea cu Nicodim ("Adevãr, adevãr îti spun tie câ dacã un om nu se naste din nou, nu poate vedea împãrãtia lui Dumnezeu". Ioan 3.3). Invierea a fost momentul cel mai cutremurãtor, care a rodit renasterea lãuntricã desãvârsitã a apostolilor, ca si a tuturor credinciosllor adevãrati. Incât nu mai încape nici o îndoialã: poticnirea omenirii in a crede fara conditii in invatatura Domnului este din pricina cã aceastã omenire nu crede din toatã inima, din tot sufletul si din toate puterile in Invierea lui Christos. Acestei omeniri a credintei de suprafatã îi sunt adresate cuvintele din Apocalips: "Vai tie bisericã din Laodicea, cã nu esti nici caldã, nici rece. Iar pentrucã nu esti nici caldã nici rece, sunt pe cale sã te scuip din gura Mea..."**


 * Credinta e un dar dela Dumnezeu. Decât, acest dar nu se face fãrã nici o ostenealã din partea omului. Pentru a fi vrednic sa-l primeascã, omul trebue sã-si primeneascã si sufletul si trupul de toate necurãteniile prin rugãciune, pocãintã si umilintã. Sã-si pregâteascã lãuntrurile: pentru a primi pe Dumnezeu.**

Si nu te lasa ispitit de soaptele descurajatoare ale diavolului cã tu nu poti schimba lumea, ca lumea o poate schimba numai Dumnezeu. Cãci Dumnezeu, din dragoste pentru tine, te-a cinstit sã te facã împreunã lucrãtor pentru acea împãrãtie, pe care pentru tine a pregãtit-o.**
 * Dacã te doare starea dureroasã in care te gãsesti, ca si starea cumplitã in care se svârcoleste neputincioasã aceastã lume, nici vaierele, nici protestele tale nu sunt de nici un folos. Dacã vrei o schimbare inspre bine, trebue si începi cu tine insuti. Sã cersesti neîncetat, in desãvârsita umilintã si încredere, dela Stãpânul a toate darul acelei renasteri interioare fãrã de care nici tu, nici omenirea aceasta "nu poate vedea împãrãtia lui Dumnezeu"... singura împãrãtie a binelui. (Acelas slujitor a1 altarului a spus-o cu multã-multã dreptate: "Innoirea omenirii adusã de Christcs asteaptã plinire din partea omului -din partea omului de azi!").

CHRISTOS A INVIAT !
 * La pregãtirea pentru prãsnuirea Invierii nu sunt suficiente rugãciunile cãldicele, nici numai abstinenta dela bucate, nici numai prezenta trupeascã la slujba din Bisericã. Dacã vrei sã prãsnuiesti cu folos Invierea, trebue si trãiesti întâiu agonia din grãdina Ghetsemani, patima si rãstignirea Lui pe cruce, sa trãiesti moartea Lui, învelindu-ti sufletul in straiele doliului, in care s'au învelit cei cari L-au iubit si L-au urmat, pentruca apoi lumina celei mai mari minuni -Invierea- sã te transfigureze, nãscând in tine fiinta cea nouã, neprihãnitã, vrednicã sã fie primitã ou bratele deschise în împãrãtia lui Dumnezeu, vrednicã sã mãrturiseascã acestei lumi rãtãcitoare in întuneric - cu glas de trâmbitã triumfãtoare:

Veniti si luati LUMINÃ !**


 * [[image:http://s.wikispaces.com/i/bTLin.gif width="8" height="8"]] ||  ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||   ||


 * 1. Duminica Floriilor **
 * 1. Duminica Floriilor **
 * Primul praznic imparatesc cu data schimbatoare, din cursul anului bisericesc, este Duminica Stalparilor sau a Floriilor. Este sarbatoarea care ne aminteste intrarea triumfala a Domnului in Ierusalim, inainte de Patimi (Matei XII, 1- 10 si Ioan XII, 12-18). **
 * Primele mentiuni despre aceasta sarbatoare provin din sec. IV. Nu o gasim intre sarbatorile enumerate in //Constitutiile Apostolice//, dar pome­nesc despre ea : Sf. Epifanie, caruia i se atribuie doua predici la aceas­ta sarbatoare, pelerina apuseana //Egeria,// care, in insemnarile ei de calatorie, descrie chipul cum se sarbatorea aceasta duminica la Ierusalim, spre sfarsitul secolului IV cand ea viziteaza Tara Sfanta, precum si mari predicatori din sec. al IV-lea, de la care au ra­mas predici tinute in cinstea acestei zile, ca : Sf. Ioan Gura de Aur, Sf. Ambrozie si Sf. Chiril al Alexandriei . Dupa un obicei stravechi, mentionat chiar in sec. IV de catre pelerina Egeria si generalizat in toata Biserica crestina, se aduc in biserici ramuri de salcie, care sunt binecuvantate si impartite cre­dinciosilor, in amintirea ramurilor de finic si de maslin, cu care multi­mile au intampinat pe Domnul la intrarea Sa triumfala in Ierusalim si pe care noi le purtam in maini ca semn al biruintei impotriva mortii. **
 * 2. Sfintele Pasti **
 * Al doilea praznic imparatesc cu data schimbatoare este Pastile sau sarbatoarea anuala a invierii Domnului. **
 * Sarbatoarea Pastilor guverneaza intocmirea intregului ciclu mobil de sarbatori al anului bisericesc (liturgic). De data ei e le­gata ordinea (succesiunea) si denumirea duminicilor si a saptamanilor de peste an, cu evangheliile si apostolele care se citesc la Liturghie in tot cursul anului, ordinea celor 11 pericope evanghelice care se citesc la Utreniile duminicilor, cu luminindele si stihirile evanghelice respective, precum si ordinea celor opt glasuri ale cantarilor Octoihului. **
 * Cuvantul //Pasti// (de obicei sub forma plurala) e de origine evre­iasca (de la cuvantul //Pesah -// trecere, mostenit de evrei de la egipteni, dar provenit in limba romana prin forma bizantino-latina //Paschae)//. Evreii numeau //Pasti// (Pascha) sau sarbatoarea //azimilor// sarbatoarea lor anuala in amintirea trecerii prin Marea Rosie si a eliberarii lor din ro­bia Egiptului (Iesire XII, 27), care se praznuia la 14 Nisan si coincidea cu prima luna plina de dupa echinoctiul de primavara//.// Termenul ebraic de //Pasti este preluat de crestini, dar primeste o noua semnificatie: trecerea de la moarte la viata.// Sf. Apos­tol Pavel raporteaza Pastile evreiesti la Hristos si indeamna pe cres­tini la sarbatorirea lor intr-un nou spirit : "Iata Hristos, //Pastile nostru,// S-a jertfit pentru noi; sa praznuim, deci, nu cu aluatul cel vechi, nici cu aluatul rautatii si al viclesugului, ci cu azimile curatiei si ale adevarului" (1 Cor. V, 7-8). Despre serbarea Pastilor la primii crestini gasim marturii in : //Constitutiile Apostolice//, //canoanele apostolice// (can. 7), can. 1 al Sinodului din Antiohia s.a. **
 * Se pare ca numirea de //Pasti// a fost aplicata de primii crestini la inceput come­morarii anuale a Cinei celei de taina, care avea loc in seara zilei de 13 Nisan sau in Joia dinaintea Duminicii Invierii si consta dintr-o masa rituala, care imita Cina si era insotita de serviciul Sfintei Euharistii. Si precum la evrei aceasta numire s-a aplicat mai tarziu la intreaga sar­batoare a azimilor, care tinea sapte zile (14 Nisan seara - 21 Nisan seara), tot asa la crestini ea a trecut de la comemorarea Sfintei Cine la aceea a mortii si a invierii Domnului. **
 * Daca Pastile a fost praznuit inca de la inceput in toata lumea crestina, au existat in Biserica veche mari diferente regionale in ceea ce priveste //data si modul sarbatoririi.// Astfel, crestinii din partile Siriei si ale Asiei Mici, intemeindu-se pe o traditie mostenita, dupa opini lor, de la Sfintii Apostoli Ioan si Filip, aveau in vedere ziua anuala sau lu­nara si serbau intai moartea Domnului (Pastile Crucii) la 14 Nisan, apoi Invierea (Pastile Invierii) la 16 Nisan, indiferent de ziua saptamanala in care ar fi cazut aceste date. Partizanii acestei practici iudaizante se nu­meau //Quartodecimani//, fiindca serbau Pastile la 14 Nisan, adica odata cu iudeii. Alti iudaizanti mai moderati (de prin partile Antiohiei) serbau Pastile duminica, dar legau atat de mult data Pastelui crestin de a celui iudaic, incat aveau grija ca acea duminica sa cada totdeauna inlauntrul saptamanii azimilor iudaice, chiar cand aceasta cadea inainte de echinoctiul de primavara. De aceea, ei erau numiti //Protopashiti//, adica cei ce serbau Pastile mai inainte de data reglementara. **
 * Dar cei mai multi crestini, si anume cei din partile Apusului, din Egipt, Grecia si Palestina, luau ca norma ziua saptamanala, sarbatorind Pastile in aceeasi zi din saptamana in care a murit si a inviat Domnul. Ei sarbatoreau adica moartea Domnului totdeauna in Vinerea cea mai apropiata de 14 Nisan, numind-o //Pastile Crucii,// iar invierea in Duminica urmatoare, care cadea totdeauna dupa 14 Nisan sau dupa prima luna plina care urma echinoctiului de primavara, dumi­nica pe care o numeau //Pastile invierii//. **
 * Erau si crestini (prin Galia) care serbau Pastile la data fixa : 25 mar­tie sau chiar 27 martie. **
 * De aceea, nici dupa Sinodul din Niceea n-au incetat deosebirile intre diferitele regiuni ale lumii crestine, in ceea ce priveste data serbarii Pastilor. Din nefericire, nici pina astazi nu exista uniformitate in aceasta privinta intre Apusul si Rasaritul crestin, din cauza ca nu toata crestinatatea se serveste de acelasi calendar. Astfel, in Apus, Pastile se serbea­za intre 22 martie si 25 aprilie ale stilului nou, adica in conformitate cu calendarul gregorian, introdus in Apus incepand din 1582. **
 * Crestinatatea ortodoxa s-a impartit, din anul 1924, in doua, in ceea ce priveste data sarbatoririi Pastilor : Bisericile ramase la calendarul neindreptat au continuat sa serbeze Pastile dupa Pascalia veche, gresita, a calendarului iulian, pe cand Bisericile care au adoptat calendarul in­dreptat (stilul nou) au sarbatorit citiva ani (intre 1924-1927) Pastile pe stilul nou (in general la aceleasi date cu apusenii). Ca sa se inlature insa dezacordul acesta suparator dintre diferitele Biserici ortodoxe si pentru a se stabili uniformitate in toata Ortodoxia cel putin in ceea ce priveste data celei mai mari sarbatori crestine, Bisericile ortodoxe care au adoptat calendarul indreptat au stabilit (din 1927 inainte), prin con­sens general, ca Pastile sa fie serbat in toata crestinatatea ortodoxa dupa Pascalia stilului vechi, adica odata cu Bisericile ramase la calendarul neindreptat. Aceasta hotarare a fost intarita si de Consfatuirea inter-ortodoxa de la Moscova din iulie 1948. **
 * Dar desi sarbatorim toti ortodocsii in aceeasi duminica, ea e nume­rotata diferit in cele doua calendare intrebuintate azi in crestinatatea ortodoxa, din pricina celor 13 zile cu care calendarul neindreptat este ra­mas in urma fata de cel indreptat. Daca, de ex., Pastile cade la 22 mar­tie pe stil vechi, acea zi corespunde in calendarul indreptat cu 4 aprilie, dupa cum 25 aprilie pe stil vechi corespunde cu 8 mai pe stil nou (25 aprilie + 13). De aceea in actuala situatie, Bisericile orto­doxe care au adoptat reforma calendaristica din 1924 (intre care si cea romana) serbeaza de fapt Pastile intre 4 aprilie (data cea mai timpurie) si 8 mai (data cea mai tarzie a Pastilor). Asa se face ca, uneori, in calen­darul romanesc data Pastilor depaseste termenul maxim dupa calculul traditional alexandrin (25 aprilie) ; de exem­plu, in anii 1945 si 1956 noi am serbat Pastile la 6 mai, iar in 1983 la 8 mai (stil nou), odata cu Bisericile ortodoxe ramase la calendarul vechi, dupa care, in aceleasi zile, erau 23 si respectiv 25 aprilie, stil vechi. **
 * 3. Inaltarea la cer a Domnului **
 * Numit in popor si //Ispas//, cade totdeauna in //Joia saptaminii a sasea dupa Pasti,// adica la 40 de zile dupa inviere, cand Domnul S-a inaltat la cer (vezi Marcu XVI, 19 ; Luca XXIV, 50 si Fapte I, 2-12). Este una dintre cele mai vechi sarbatori crestine, despre care amintesc //Constitutiile Apostolice//. Cea mai veche menti­une despre aceasta sarbatoare o gasim la Eusebiu al Cezareei, in opera lui //Despre sarbatoarea Pastilor,// compusa spre 332, dar aci se arata ca inaltarea era sarbatorita pe atunci in Orient nu in ziua a 40-a dupa Pasti, ci in a 50-a (odata cu Rusaliile), cum atesta si alte marturii din sec. IV, ca Egeria (vezi mai departe). **
 * Spre sfarsitul secolului IV sau inceputul se­colului V, sarbatoarea inaltarii s-a despartit de cea a Pogorarii Sfantului Duh, caci pe vremea Fericitului Augustin, serbarea ei in ziua a 40-a dupa Pasti era generalizata peste tot in lumea crestina, alaturi de sarbatoarea invierii si cea a Pogorarii Sfantului Duh, fiind totodata con­siderata de origine apostolica. **

**In schimb adorarea Sfintei Treimi pare a face mai degraba obiectul expres al slujbei din Duminica Rusaliilor (vezi stihira lui Leon Despotul, de la Slava..., la "Doamne, strigat-am" din slujba Vecerniei : "Veniti, popoare, sa ne in­chinam Dumnezeirii celei in trei ipostasuri...").** **284. Ce sunt sarbatorile si care este rostul lor?**
 * 4. Rusaliile **
 * Duminica Cincizecimii sau a Pogorarii Sfantului Duh, numita in popor si Dumi­nica mare//,// este sarbatoarea pogorarii Sfantului Duh peste Sfintii Apostoli. Ea cade totdeauna la 10 zile dupa inaltare sau la 50 de zile dupa Pasti, cand a avut loc evenimentul sarbatorit si cand evreii isi serbau si ei praznicul Cincizecimii. E totodata sarbatoarea inte­meierii Bisericii crestine, caci in aceeasi zi, in urma cuvantarii Sfantului Apostol Petru, s-au convertit la crestinism circa 3.000 de su­flete, care au alcatuit cea dintai comunitate crestina din Ierusalim (Fap­te II, 41), nucleul Bisericii de mai tarziu. **
 * Rusaliile este o sarbatoare foarte veche, fiind praznuita inca din vremea Sfinti­lor Apostoli. Este amintita si in //Constitutiile Apostolice// printre sarbatorile in care sclavii erau eliberati de muncile obisnuite. Despre ea mai amintesc : //Sf. Irineu//, //Tertnlian//, //Origen, //Canonul 43 al Sinodului din Elvira (c. 300), Canonul 20 al Sinodului I ecumenic (care opreste ingenuncherea in ziua Rusaliilor), Sf. //Epifanie//, etc. Pana spre sfarsitul secolului IV si inceputul secolului V Cinci-zecimea era o dubla sarbatoare : a inaltarii Domnului si a Pogorarii Sfan­tului Duh. De pe la anul 400 sarbatoarea Inaltarii, aceasta a fost fixata, in ziua a 40-a dupa Pasti, cum este pana astazi, Cincizecimea ramanand numai ca sarbatoarea Pogorarii Sfantului Duh. **
 * In acesta zi se impodobeau casele, in semn de bucurie, cu flori si ramuri verzi, indeosebi de nuc sau de tei, obicei mostenit de la evrei, la care Cincizeci­mea era si sarbatoarea premitiilor din flori si fructe. In biserici se aduc si azi frunze verzi de tei sau de nuc, care se binecuvinteaza si se impart credinciosilor, simbolizand limbile de foc ale puterii Sfantului Duh, Care S-a pogorat peste Sfintii Apostoli. **
 * 5. Sfanta Treime **
 * Conform traditiei dupa care, in ziua urmatoare marilor praznice, sar­batorim persoanele care au avut un oarecare rol in savirsirea lui, a doua zi dupa Duminica Pogorarii Sfantului Duh, adica in //Lunea Rusaliilor,// Biserica ortodoxa praznuieste pe //Sfantul Duh,// a treia persoana a Sfintei Treimi, precum indica //Penticostarul,// la Sinaxarul Utreniei din Lunea Cincizeci­mii : "intru aceasta zi, praznuim pe insusi Preasfantul si de viata faca­torul si intru tot puternicul Duh, Carele este unul din Treime Dumne­zeu...". In calendarele romanesti de perete aceasta zi e trecuta ca //sar­batoarea Sfintei Treimi.// Denumirea aceasta, de data mai noua, repre­zinta probabil o influenta catolica (la catolici Sfinta Treime e sarbato­rita in prima Duminica dupa Rusalii). In sec. XII, nici in Apus nu era inca generalizata o asemenea sarbatoare, ci era privita in unele manastiri ca o inovatie ; ea a fost stabilita definitiv in Apus abia la 1334. In calendarele celorlalte Biserici Ortodoxe insa, Lunea de dupa Rusalii este numita inca //Lunea Sfantului Duh,// ca in Penticostar. **
 * Sarbatorile sunt zile anumite din cursul anului bisericesc, inchinate fie amintirii unor fapte din istoria sfanta, fie cinstirii lui Dumnezeu sau a unora dintre sfinti. Ele se deosebesc de celelalte zile prin aceea ca noi, crestinii, incetam ocupatiile obisnuite si mergem la biserica pentru a lua parte la slujba dumnezeiasca prin care praznuim sarbatorile. In calendarul bisericesc de perete, pe care fiecare crestin il are in casa sa, zilele de sarbatoare se cunosc pentru ca sunt scrise cu rosu si sunt insemnate cu o cruce rosie inainte.**


 * Sarbatorile sunt oranduite pentru ca sa dam odihna trupului si totodata sa ne ingrijim in chip deosebit de cele ale sufletului (Deut. 16, 8; Fapte 20, 7).**

285. Care e ziua de odihna si sarbatoarea saptamanala a crestinilor?


 * Este Duminica, sau Ziua Domnului (dies Dominica), inchinata indeosebi amintirii si slavirii invierii Domnului (Marturisirea Ortodoxa, partea III, rasp. la intreb. 60: “Noi crestinii insa in locul sambetei tinem ziua Duminicii, pentru aceasta pricina: fiindca in ziua de Duminica, odata cu invierea lui Iisus Hristos, Domnul nostru, s-a facut innoirea a toata lumea si slobozirea neamului omenesc din robia diavolului”).**

286. Pentru ce serbam Duminica?


 * Serbam Duminica, pentru ca:**


 * a) E ziua cea dintai a creatiunii;**


 * b) E ziua in care a inviat Domnul (”prima a sambetelor”, adica “ziua intai a saptamanii”; Matei 28, 1-7 si Marcu 16, 2);**


 * c) E ziua in care S-a pogorat Sfantul Duh peste Sfintii Apostoli (Fapte 2, 1 s. u.).**


 * d) E ziua in care s-a oficiat inca de la inceput, in Biserica crestina, “frangerea painii”, adica Sfanta Liturghie.**


 * Cu un cuvant, Duminica e ziua de bucurie in care praznuim zidirea omului de catre Dumnezeu-Tatal, rascumpararea lui prin Dumnezeu-Fiul si sfintirea lui prin Dumnezeu-Sfantul Duh589 (Leon cel Mare, Epist. Decret. 81, cap. 1).**

287. Crestinii au serbat dintru inceput Duminica?


 * Da. Pentru motivele de mai sus, Sfintii Apostoli si primii crestini numeau aceasta zi Ziua Domnului si o serbau prin adunari de rugaciune si slujba, impreunate cu savarsirea Sfintei Euharistii, precum si cu felurite fapte de milostenie. Marturie despre aceasta ne stau cele ce gasim scrise chiar in Sf. Scriptura (vezi Fapte 20, 7; 1 Cor. 16, 2; Apoc. 1,10). Asijderea faceau si barbatii apostolici, adica ucenicii Sfintilor Apostoli. Unul dintre acestia, anume Sf. Ignatie Teoforul, episcop al Antiohiei (+107), scrie in scrisoarea trimisa de el crestinilor din Magnesia (cap. 9): “Asadar, cei care au trait in randuielile cele vechi si au venit la nadejdea cea noua, sa nu mai tina sambata, ci Duminica, in care si viata noastra a rasarit, prin El si prin moartea Lui”. Iar Sf. Iustin Martirul (+155) scria pe la mijlocul veacului al doilea dupa Hristos: “In ziua soarelui (Duminica), noi ne adunam cu totii laolalta, deoarece aceasta este prima zi in care Dumnezeu, schimband intunericul si materia, a creat lumea, iar Iisus Hristos, Mantuitorul nostru, in aceeasi zi a inviat din morti”.**


 * Asemenea marturii mai gasim si in Asezamintele Sf. Apostoli (cartea II, cap. 59), in canoane, precum si la o multime de Sfinti Parinti si scriitori bisericesti din veacurile II-IV, ca de pilda: Tertulian, Sf. Irineu, Origen, Sf. Ambrozie, Sf. Ioan Gura de Aur s.a.**


 * De aceea, odata cu recunoasterea crestinismului de catre imparatul Constantin cel Mare (313), Duminica a fost recunoscuta si consfintita de catre stat ca zi de odihna, chiar pentru necrestini, ramanand astfel pana astazi la toate popoarele crestine, ca zi saptamanala de repaos sau odihna.**

288. De cate feluri sunt sarbatorile din cursul anului bisericesc?


 * Dupa insemnatatea lor, ele sunt de doua feluri, si anume:**


 * a) Sarbatori domnesti (praznice imparatesti), inchinate preamaririi lui Dumnezeu sau uneia din Persoanele Sfintei Treimi, indeosebi a Fiului lui Dumnezeu, Hristos Mantuitorul.**


 * b) Sarbatori ale Sfintilor mai alesi, intre care cele dintai sunt sarbatorile Maicii Domnului, cea dintai dintre Sfinti.**

289. Care sunt sarbatorile domnesti (praznicele imparatesti) din cursul anului?


 * Sarbatorile domnesti din cursul anului sunt:**


 * 1. Pastele sau Sarbatoarea Invierii Domnului, cea mai veche si mai mare sarbatoare crestina, “sarbatoarea sarbatorilor” si “praznicul praznicelor”.**


 * 2. Inaltarea la cer a Domnului, care cade totdeauna Joia - la patruzeci de zile dupa inviere.**


 * 3. Rusaliile - numita in popor si Duminica Mare - sau Duminica Pogorarii Duhului Sfant, la 50 de zile dupa inviere, sau la zece zile dupa inaltare.**


 * 4. Schimbarea la fata a Domnului, 6 august.**


 * 5. Craciunul sau Nasterea Domnului, la 25 decembrie.**


 * 6. Taierea imprejur a Domnului, la 8 zile dupa Nastere, la 1 ianuarie (Luca 2, 21).**


 * 7. Boboteaza sau Botezul Domnului (Epifania sau Teofania =Aratarea Domnului), la 6 ianuarie.**


 * 8. Intampinarea Domnului (Stretenia), la 40 de zile dupa Nastere, adica la 2 februarie (Luca 2, 22 s.u.).**


 * 9. Floriile, Duminica Stalparilor sau a Floriilor, cu o saptamana inainte de Pasti, ziua intrarii triumfale a Domnului in Ierusalim, inainte de Patimi (Matei 21, 1-10 si Ioan 12, 12-18).**


 * In aceasta zi se aduc la biserica, se binecuvanteaza si se impart stalpari sau ramuri verzi de salcie, in amintirea ramurilor de finic cu care multimile au intampinat pe Domnul la intrarea Lui in Ierusalim; ele sunt totodata simbolul (semnul) biruintei impotriva mortii castigata de Domnul.**


 * 10. Tot intre praznicele imparatesti se numara, de obicei, si Inaltarea Sfintei Cruci, la 14 septembrie.**


 * Primele trei sarbatori si a noua sunt sarbatori miscatoare, sau schimbatoare, adica data lor depinde de data Pastelui, care se schimba in fiecare an; celelalte sunt sarbatori cu data fixa, adica ele cad in fiecare an in aceeasi zi a lunii, dar nu in aceeasi zi din saptamana.**

290. Care sunt praznicele Maicii Domnului, adica sarbatorile mai insemnate inchinate Sfintei Fecioare?


 * Acestea sunt patru, si anume:**


 * 1. Nasterea Maicii Domnului, sau Sfanta-Maria mica, la 8 septembrie.**


 * 2. Intrarea in Biserica a Maicii Domnului, Vovidenia sau Ovedenia, la 21 noiembrie.**


 * 3. Buna-Vestire sau Blagovestenia, la 25 martie.**


 * 4. Adormirea Maicii Domnului, sau Sfanta-Maria mare, la 15 august. Aceste sarbatori sunt zugravite de obicei pe tampla sau catapeteasma bisericii, in randul sarbatorilor domnesti, fiind deci socotite ca praznice imparatesti, deoarece Sfanta Fecioara e imparateasa Cerului, fiind cea mai aleasa dintre sfinti.**

291. Care sunt sarbatorile sfintilor mai alesi din cursul anului?


 * Sunt urmatoarele:**


 * 1. St. Marele Mucenic Dimitrie, izvoratorul de mir, la 26 octombrie.**


 * 2. Soborul Sfintilor Arhangheli Mihail si Gavriil, la 8 noiembrie.**


 * 3. Sf. Marele Ierarh Nicolae, arhiepiscopul Mirelor Lichiei, la 6 decembrie.**


 * 4. Sf. Arhidiacon si intaiul mucenic, Stefan, la 27 decembrie.**


 * 5. Sf. Vasile cel Mare, arhiepiscopul Cezareei-Capadociei, la 1 ianuarie.**


 * 6. Sf. Ioan Botezatorul, Proorocul si inainte Mergatorul Domnului, la 7 ianuarie.**


 * 7. Sf. Marele Mucenic Gheorghe, purtatorul de biruinta, la 23 aprilie.**


 * 8. Sf. Imparati Constantin si maica sa, Elena, la 21 mai.**


 * 9. Sf. Apostoli Petru si Pavel (Sanpetru), la 29 iunie.**


 * 10. Sf. Prooroc Ilie Tesviteanul, la 20 iulie.**


 * In unele calendare de perete mai noi, atat Nasterea Sfantului Ioan Botezatorul, cat si Taierea capului Sf. Ioan sunt insemnate cu cruce neagra, deci ca sarbatori bisericesti fara tinere. La Sfinti, se serbeaza, de obicei, ziua mortii lor, care e socotita ziua nasterii lor spre cele vesnice.**

292. Cum trebuie sa tinem sarbatorile?


 * In primul rand dand ragaz trupului si mintii sa se odihneasca si sa se reculeaga din valmasagul treburilor si grijilor lumesti. Al doilea, prin mergerea la biserica, pentru a lua parte la sfanta slujba. Al treilea, prin folosirea timpului ce ne mai ramane, cu grija pentru cele ale sufletului, cu fapte de milostenie (ajutorarea saracilor, cercetarea bolnavilor s.a.), sau cu indeletniciri pioase si ziditoare de suflet, ca de pilda, participarea la adunari de invatatura crestina si de sporire in virtute, citire din Sfanta Scriptura sau din carti cu cuprins folositor.**