Broaste+testoase+-+Sovre+Andrei

media type="custom" key="769107"

**Broastele testoase** **//Broastele testoase reprezinta un grup de reptile pe cale de disparitie, numite chelonieni, si care se caracterizeaza prin carcasa lor osoasa sau, in unele cazuri, din piele.//** Ca toate reptilele, chelonienii sunt animale cu sange rece si de aceea sunt limitate la regiunile mai calde ale lumi. Fosilele gasite ne arata ca primii chelonieni au aparut pe Pamant cu aproximativ 180 de milioane de ani in urma. Ei existau cand au aparut pentru prima data dinozaurii si mai existau inca si dupa ce “rudele” mai mari disparusera. Exista chelonieni care traiesc pe uscat, chelonieni care traiesc in mari si oceane si chelnoieni care traiesc in si in jurul apelor dulci. In total exista aproximativ 240 de specii in viata cunoscute azi. Dintre acestea 41 de uscat, 7 de apa sarata si 192 de apa dulce. Trasatura cea mai caracteristica a acestui grup de reptile este carcasa lor, care la cele mai multe specii este facuta din os,desi broastele testoase cu cuirasa moale acest os este in cea mai mare parte inlocuit de piele. Carcasa este impartita in doua jumatati: jumatatea superioara, carapacea, si jumatatea inferioara, numita plastron. Capul si picoarele anterioare ies in afara printr-o deschizatura din capatul anterior. Chelonienii fiind reptile au o pielea solzoasa si cuirasa lor osoasa este acoperita cu placi mari care-i dau infatisare simetrica. Aceste placi cresc din marginile lor, formand creste dreptunghiulare (care nu pot fi folosite pentru determinarea varstei animalului), si sunt deosebit de evidente la broastele testoase de uscat. Membrele chelonienilor au evoluat pentru scopul pe care il servesc. Broastele testoase de uscat au membre groase, ca niste piloni, cu ghiare rotunjite, pentru a sustine si a purta animalul la o anumita distanta deasupra solului. Broastele testoase de apa dulce au degetele membranate pentru inot si gheare ascutite pentru sfartecarea hranei. Broastele testoase de apa sarata au membrele modificate formand adevarate vasle pentru viata in mare. Numai femela se aventureaza pe uscat in fiecare an pentru a-si depune ouale. Masculul nu ieste niciodata la mal. Capul celor mai multe specii de chelonieni se poate retrage in carapacea sigura, dar unele specii, ca broasca testoasa chineza, cu capul mare, au capul deosebit de mare, aproape cat jumatatea carcasei. La aceste specii si capul este blindat, ca o protectie impotriva pradatorilor. Nici o specie de broasca testoasa nu are dinti; in schimb, ele au un “cioc” osos acoperit cu un strat cornos, destul de ascutit pentru a taia cele mai dure materiale vegetale sau carnea animaelor. Desi multi chelonieni au o vedere buna, cel putin pe distante mici, ei se bazeaza pe simtul mirosului pentru a detecta cea mai mare parte a hranei lor. Narile speciilor acvatice sunt dispuse chiar in varful capului animalului. Acest fapt le permite sa respire cand sunt aproape complet cufundate in apa si ascunse vederii. Desi in principiu toti au forme similare, chelonienii variza foarte mult ca marime. Unul dintre cei mai mici este broasca testoasa nord americana de mlastina, avand lungimea carapacei de mai putin de 12 cm. La cealalta extrema se afla broasca testoasa aligator, cu o lungime de 70 de cm si o greutate de 90 de kg, broasca testoasa gigant, cu o lungime de 1,4 m si cu o greutate de 250 de kg si broasca testoasa sau lutul cu impresionanta lungime de 1,8 m si o greutate de 680 de kg. Desi acesta este cel mai mare chelonian din lume in prezent, exista fosile care arata ca au existat specii cu mult mai mari cu multe milioane de ani in urma. Unii dintre chelonieni cu infatisarea cea mai ciudata sunt broastele testoase cu carcasa moale din America de Nord, Africa si Asia. Ele au o forma aproape rotunda si labe membranate, bine dezvoltate, prevazute cu gheare puternice. Isi petrec aproape tot timpul in apa, desi trebuie sa iasa la mal pentru a-si depune ouale. Au capete ascutite si boturi lungi, tubulare, cu narile dispuse in varf, astfel incat sa poata ramane cufundate in timp ce respira. Broasca testoasa cu carcasa moale nu este acoperita cu placi. Ea are carcasa osoasa, dar mica, si acoperita cu o piele dura care protejeaza animalul de majoritatea pradatorilor acvatici. Broastele testoase marine mature sunt in principal ierbivori si se hranesc cu planata numita sarmulita si alte plante maritime precum algele. Unele mananca materia animala – le plac deosebit de mult meduzele. Pui sunt mai mult carnivori si se hranesc cu crustacee, moluste si chiar pesti. Broastele testoase de apa dulce raman carnivore pe toata durata vietii lor. Ele mananca aproape tot ce pot prinde – insecte acvatice, moluste, crustacee, viermi, pesti, broaste, mormoloci si chiar serpi si puii pasarilor de balta. De asemenea, le plac foarte mult mortaciunile si pot depista repede mirosul unui animal mort sau in descompunere aflat in apa. Broastele testoase de uscat mananca aproape orice forma de materie vegetala, de la tulpini uscate de iarba si cactusi, la plante verzi, flori si fructe. Unor specii par sa le placa in mod deosebit florile galbene. Chelonienii prezinta foarte putine aspecte de comportament nuptial. Masculul are de obicei coada mai lunga decat femela si trebuie s-o introduca pe sub partea ventrala a carcasei acesteia pentru a-si transfera sperma in corpul ei. Masculii de broasca testoasa marina au o singura gheara mare in capatul fiecarie dintre cele doua labe anterioare pe care o folosesc pentru a-si apuca carcasa perechii lor. Masculul de broasca testoasa de uscat, cand intalneste o femela, o urmareste cu indarjire, izbidnu-si partea ventrala a carcasei de partea dorsala a carcasei femelei, producand bufnituri care se pot auzi de la distante considerabile. La unele broaste testoase de apa dulce, precum broasca testoasa cu urechi rosii, masculul are ghiare foarte lungi la labele anterioare pe care le foloseste pentru a gadila capul si picioarele anterioare ale potentialei sale perechi ca un preludiu la imperechere. Toti chelonienii depun oua. In functie de specie si de marime, pot fi depuse intre doua si o suta de oua deodata. Ouale reptilelor seamana cu ouale pasarilor prin faptul ca sunt acoperite cu o coaja dura, calcaroasa, dar spre deosebire de ale pasarilor, ouale chelonienilor nu trebuie sa fie rostogolite sau miscate dupa ce sunt depuse, deoarece aceasta ar vatama membranele delicate din interior. In mod normal ouale sunt depuse intr-o groapa sapata de femela si apoi acoperita cu grija, si netezite pentru a ascunde orice urma. Apoi femela isi lasa ouale sa fie clocite de caldura soarelui si nu va mai avea nimic de a face cu ouale sau cu puii ei. Broastele testoase de apa dulce isi depun de obicei ouale pe malul raului sau lacului la o distanta destul de mica de apa, pentru ca puii sa nu trebuiasca sa parcurga un drum lung, dar si destul de mare, pentru a evita riscul inundarii. Broastele testoase de uscat isi depun adesea ouale intr-un loc insorit, unde drenajul previne riscul umplerii cu apa. La unele specii, ecloziunea puilor este sincronizata cu sosirea ploilor, astfel incat puilor sa le fie mai usor sa-si croiasca drum prin cuib. Broastele testoase de mare ies la mal pentru a-si depune ouale pe plajele de nisip. Femela de broasca testoasa se intoarce la aceeasi plaja on fiecare an (sau uneori in fiecare al doilea an), adesea in acelasi loc unde ea insasi a iesit dintr-un ou cu vreo 20 sau 30 de ani inainte. Broastele testoase de apa sarata pot sa parcurga 1000 km sau mai mult pentru a ajunge la aceasta plaja. Ele se orienteaza probabil dupa stele in timpul noptii, si cu siguranta recunosc mirosul plajei de la o distanta de multe sute de km. Femela sapa o groapa cu pereti netezi, aproximativ de marimea unei galeti, si apoi depune ouale, fiecare cam de marimea unei mingi de ping-pong. Dupa ecloziune, puiul de chelonian arata putin mototolit, dar curand devine o replica perfecta in miniatura a parintilor sai, desi adestea este mai viu colorat. La inceput, el are o teapa mica, numita dinte de ou, pe varful botului, pe care o foloseste pentru a sparge coaja dura a oului. Aceasta ii va cadea dupa cateva saptamani. Exista unele dovezi care sugereaza faptul ca broasca testoasa gigant birmaneza isi protejeaza cuibul ramanand in apropierea sa in timp ce sunt clocite ouale. Se spune ca ar incerca chiar sa alunge pradatorii care cauta sa-I fure ouale. In Africa, broastele testoase de Nil cu carcasa moale ies pe malurile de nisip ale fluviului pentr a-si depunde ouale. Ele se tarasc cu grija pe langa crocodili, sapa un cuib, isi depun ouale, le acopera si apoi se intorc in fluviu. Chelonienii cresc de obicei repede la inceput si apoi viteza de crestere scade cu varsta. In conditii naturale, broastele testoase de uscat pot sa creasca de la 3 cm la 12 cm in primul an al vietii, la fel si broastele testoase de apa dulce. Broastele testoase marine, care la inceputul vietii au o lungime de 10-12 cm, pot sa atinga adesea 20-30 cm dupa 12 luni. Aceste cifre pot fi mult mai mari in conditii de captivitate unde hrana este disponibila in cantitati nelimitate. Ajunse la maturitate, broastele testoase de uscat si de apa dulce incep sa-si piarda crestele de pe placile carapacei. Chelonienii cei mai batrani au carcasele cele mai netede. Broastele testoase nu hiberneaza niciodata; ele sunt limitate la oceanele mai calde unde apa niciodata nu devine prea rece. Uneori apele aduc cate o broasca testoasa pe malurile Europei de nord, unde, daca nu este salvata la timp, poate sa moara de frig. Broastele testoase de uscat si de apa dulce care traiesc in regiuni temperate mai reco hiberneaza mai multe luni in fiecare an. Broastele testoase de uscat se ingroapa, de obicei, in pamant pana la o adnacime de 30-60 cm. Acolo unde iernile nu sunt prea reci, ele pot sa se ingroape numai in frunze la baza unei tufe si pot chiar sa-si paraseasca adapostul in zilele insorite. Broastele testoase de apa dulce pot sa se ingroape in pamant pe malul unui rau sau al unui lac sau chiar sa hiberneze in noroiul de pe fundul apei. Ele pot sa supravietuiasca aici pentru ca temperaturile scazute le incetinesc bataile inimii si fluxul sangelui si astfel nu au nevoie sa inspire oxigen pentru a supravietui. Oxigenul de care au nevoie pentru a supravietui il pot absorbi prin piele, in special in jurul regiunii cloacale. Multe broaste testoase care traiesc in deserturi pot sa estiveze (sa doarma pe timpul verii) in timpul lunilor celor mai fierbinti cand temperaturile urca foarte mult si hrana si apa se gasesc in cantitai foarte mici. Broasca testoasa nord americana de desert poate sa ramana in adapostul sau timp de mai multe saptamani, sau chiar luni, in perioada cea mai fierbinte a verii, iulie si august. Majoritatea chelonienilor se bazeaza pe blindajul lor pentru a se apara de pradatori. Chelonienii maturi par sa aiba putini dusmani (afara de oameni, care ii vaneaza pentru hrana). Ouale de chelonieni sunt consumate de o mare varietate de animale, de la soparle la manguste, alte mamifere si pasari. O data ce s-a dezgropat un cuib, ouale care nu sunt mancate se vor prapadi repede. Puii de broaste testoase marine sunt mancati de mai multe specii de animale in timp ce coboara spre mare din cuiburile lor. Pasarile de mare, ciorile, pisicile, cainii, alte mamifere, soprle mari si bravii mananca toti pui de testoase. Choar si dupa ce ajung in apa, multi vor fi mancati de pesti. Puii de broaste testoase de uscat si de apa dulce sunt consumati si ei de pasari si mamifere. In deserturile Americii de Nord, corbii mananca un numar imens de pui de broase testoase de desert. Unei broaste testoase marine mature un rechin poate sa-i smulga o laba, si o broasca testoasa de apa dulce poate fi inghitita de un aligator. Vulturii-pescari mananca uneori broaste testoase de apa dulce, la fel si ursuletii spalatori si vidrele.

DESCRIERE Broastele testoase fac parte din randul reptilelor ce apartin ordinului Chelonieni, cu o vechime considerabila, apreciindu-se ca au aparut cu mai bine de 200 milioane de ani in urma, cu mult inaintea erei dinozaurilor.

Ordinul Chelonienilor cuprinde in prezent aproximativ 250 de specii, structurate in genuri si familii, cele mai importante se gasesc in tabelul de mai jos.

Pentru identificarea broastelor testoase nu ajunge sa te bazezi doar pe forma si culoarea acestora, ci sunt necesare examene analitice complexe ale fiecarei regiuni in parte, ale solzilor carapacei si ale altor segmente care sa conduca la intregirea cunostintelor despe aceasta specie.

Corpul broastelor testoase este scurt si latit in plan orizontal, inchis permanent intr-o carapace de natura osoasa, cu ramurile maxilarelor lipsite de dinti si tapetate cu placi cornoase, asemanatoare cu ciocul pasarilor, astfel ca ele, pe buna dreptate, sunt considerate printre cele mai curioase reptile din lumea animalelor.

Schletul testoaselor este foarte modificat in raport cu modelul clasic pe care-l cunoastem la alte specii de animale, datorita prezentei carapacei si a dependentei de aceasta.

Forma externa si structurainterna a broastelor testoase este dominata de dezvoltarea aparatului de protectie tegumentar, de formele mai mult sau mai putin convexe, care formeaza testul sau carapacea pentru partea dorsala si plastronul, de obicei plat pentru partea ventrala. La formele mai putin evoluate, cele doua scuturi sunt separate si se pot misca independent unul fata de altul, iar la formele mai evoluate, scuturile sunt strans sudate intre ele si nu lasa decat un spatiu redus atat in partea anterioara, cat si in cea posterioara, pe unde isi pot scoate capul, coada si membrele. **PRINCIPALELE BROASTE TESTOASE INTALNITE MAI FRECVENT IN CONTACT CU OMUL** phrynops celus || c.longicollis c.fimbriata || pedocnemidine || pelusios pedocnemis ||  || marcrodemys || c.serpentina m.temminckii || sternotherus || s.odoratus || c.picta || grapremys emys || t.carolina || cuora ||  ||^   || kinixys gopherus geochelone || t.graca t.horsfieldii t.hermanni t.marginata || cyclanorobine || trionyx lissemys || t.sinensis l.puncta ||
 * **Subordin** || **Familii** || **Subfamilii** || **Gen** || **Specie** ||
 * pleurodirii || chalides ||  || chelodina
 * ^  || pelomeduside || pelomedusine
 * criptodiri || chelydride ||  || chelydra
 * ^  || platystemide ||   || platystemon ||   ||
 * ^  || kinosternide || kinosternine || kinosternon
 * ^  || emydide || emydine || chrysemys || c.scripta
 * ^  ||   ||   || terrapene
 * ^  || betagurine || mauremys
 * ^  || testudinide ||   || testudo
 * ^  || trionychiade || trionychine

Scutuile sunt formate din placi osoase si din solzi cornosi de origine epidermica, care tapeteaza placile, dar nu sunt identice nici sub raporul numarului sau al formei si nici al extinderii la toate speciile. Ca urmare a aranjamentului placilor si a solzilor, carapacea este foarte solida si rezistenta.

Broasca testoasa are carapacea este foarte solida si o protejeaza mai bine impotriva pradatorilor. Ea mai serveste la inmagazinarea caldurii si la protectia organismului in cazul schimbarii bruste de temperatura.

Spre deosebire de testoasele terestre, cele acvatice au carapacea mai aplatizata si mai hidrodinamica, ceea ce le permite o deplasare mai usoara. Broastele testoase fac parte din randul reptilelor ce apartin ordinului Chelonieni, cu o vechime considerabila, apreciindu-se ca au aparut cu mai bine de 200 milioane de ani in urma, cu mult inaintea erei dinozaurilor.
 * ||  || DESCRIERE

Ordinul Chelonienilor cuprinde in prezent aproximativ 250 de specii, structurate in genuri si familii, cele mai importante se gasesc in tabelul de mai jos.

Pentru identificarea broastelor testoase nu ajunge sa te bazezi doar pe forma si culoarea acestora, ci sunt necesare examene analitice complexe ale fiecarei regiuni in parte, ale solzilor carapacei si ale altor segmente care sa conduca la intregirea cunostintelor despe aceasta specie.

Corpul broastelor testoase este scurt si latit in plan orizontal, inchis permanent intr-o carapace de natura osoasa, cu ramurile maxilarelor lipsite de dinti si tapetate cu placi cornoase, asemanatoare cu ciocul pasarilor, astfel ca ele, pe buna dreptate, sunt considerate printre cele mai curioase reptile din lumea animalelor.

Schletul testoaselor este foarte modificat in raport cu modelul clasic pe care-l cunoastem la alte specii de animale, datorita prezentei carapacei si a dependentei de aceasta.

Forma externa si structurainterna a broastelor testoase este dominata de dezvoltarea aparatului de protectie tegumentar, de formele mai mult sau mai putin convexe, care formeaza testul sau carapacea pentru partea dorsala si plastronul, de obicei plat pentru partea ventrala. La formele mai putin evoluate, cele doua scuturi sunt separate si se pot misca independent unul fata de altul, iar la formele mai evoluate, scuturile sunt strans sudate intre ele si nu lasa decat un spatiu redus atat in partea anterioara, cat si in cea posterioara, pe unde isi pot scoate capul, coada si membrele. //aparatul de protectie al broastei testoase// **PRINCIPALELE BROASTE TESTOASE INTALNITE MAI FRECVENT IN CONTACT CU OMUL** || **Subordin** || **Familii** || **Subfamilii** || **Gen** || **Specie** || phrynops celus || c.longicollis c.fimbriata || pedocnemidine || pelusios pedocnemis ||  || marcrodemys || c.serpentina m.temminckii || sternotherus || s.odoratus || c.picta || grapremys emys || t.carolina || cuora ||^  ||   || kinixys gopherus geochelone || t.graca t.horsfieldii t.hermanni t.marginata || cyclanorobine || trionyx lissemys || t.sinensis l.puncta ||
 * pleurodirii || chalides ||  || chelodina
 * ^  || pelomeduside || pelomedusine
 * criptodiri || chelydride ||  || chelydra
 * ^  || platystemide ||   || platystemon ||   ||
 * ^  || kinosternide || kinosternine || kinosternon
 * ^  || emydide || emydine || chrysemys || c.scripta
 * ^  ||   ||   || terrapene
 * ^  || betagurine || mauremys
 * ^  || testudinide ||   || testudo
 * ^  || trionychiade || trionychine

Scutuile sunt formate din placi osoase si din solzi cornosi de origine epidermica, care tapeteaza placile, dar nu sunt identice nici sub raporul numarului sau al formei si nici al extinderii la toate speciile. Ca urmare a aranjamentului placilor si a solzilor, carapacea este foarte solida si rezistenta.

Broasca testoasa are carapacea este foarte solida si o protejeaza mai bine impotriva pradatorilor. Ea mai serveste la inmagazinarea caldurii si la protectia organismului in cazul schimbarii bruste de temperatura.

Spre deosebire de testoasele terestre, cele acvatice au carapacea mai aplatizata si mai hidrodinamica, ceea ce le permite o deplasare mai usoara.

Pentru identificarea unei testoase se examineaza cu mare atentie, carapacea si plastronul, iar pe baza unui ghid de identificare se poate distinge destul de usor specia carei apartine. La asa-numitele testosele-cutii, plastorul poseda una sau doua articulatii transversale care permit o protectie eficienta a capului i a membrelor atunci cand ele sunt retrase. Ca urmare a acestei particularitati, testoasa se intinde ermetic si astfel ea se protejeaza de eventualii dusmani.

Placile osoase ale carapacei formeaza un sir median de circa 8 placi neurale sudate, marginite de o parte si de alta de cate 8 placi costale, sudate cu apofizele transversale si cu coastele acelorasi vertebre. Pe langa placile costale pe fiecare latura se afla un numar variabil de placi marginale, fara legatura cu scheltul intern. diferente ale complexitatii carapacei: a. broasca testoasa terestra b. broasca testoasa acvatica || diferite tipuri de solzi le broasca testoasa || Placile neurale sunt de origine cartilaginoasa, iar celelalte, precum si placile plastronului, sunt de origine dermica. Acestea sunt in general in numar de noua si poarta urmatoarea denumire: o placa anterioara nepereche, numita endoplastron si patru perechi de placi, care numerotate dinaintespre inapoi se numesc: epiplastron, hioplastron, hipoplastron si xifiplastron, omoloage cu interclavicularul, clavicularele si sternul abdominal al stegocefalilor, cu care broastele testoase sunt mai strans inrudite comparativ cu alte reptile.
 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig2.jpg width="242" height="264"]]

Plastronul este acoperit cu solzi perechi, in doua siruri longitudinale, care dinainte spre inapoi se numesc: solzi gualari, humeriali, pectoriali, abdominali, femuriale si anali. La acestia se mai pot adauga solzul intergular si solzii inframarginali ce se afla intre plastron si carapace.

Capul broastelor testoase este relativ masiv si semirotund comparativ cu gatul si corpul, dar uneori el poate fi aplatizat. Craniul nu poseda oficiul parietal, osul supraoccipital este ridicat sub forma de creasta, iar la nivelul celor doua fose posttemporale se gasesc muschii puternici care servesc la retragerea garului sub carapace. Bolta palatina este formata din unirea stransa a premaxilalelor, maxilarelor, vomerelor (contopite intr-unul singur), palatinelor si pterigoidelor.

Maxilarele sunt lipsite de dinti, dar sunt protejate de un asa-zisul "cioc" cornos, mai mult sau mai putin dezvoltat, in functie de particlularitatile alimentare. Marginile maxilarelor superioare si inferioare sunt acoperite de teci cornoase si ascutite. Broastele testoase nu au fost intotdeauna lipsite de dinti, dovada constituind-o broastele testoase descoperite in Germania, care provin din triasicul superior si care aveu dinti. scheletul broastei testoase La broastele testoase ierbivore, ciocul poseda denticuli izolati sau dispusi in creste sau in crestaturi ce usureaza masticatia alimentelor. Coloana vertebrala a suferit o serie de modificari datorita raporturilor sale cu carapacea. Vertebrele cervicale sunt articulate mobil intre ele si permit miscari variate ale gatului, pe cand vertebrele dorsale, lombare si cele doua vertebre sacrare au apofizele spinoase contopite cu placile neurale ale carapacei, fiind deci imobile. Vertebrele codale sunt in cea mai mare parte articulate cu placile costale ale carapacei, iar sternul lipseste.

Centura scapulara are trei oase de cartilaj perechi, mobile si semimobile si anume: omoplatul, coracoidul si precoracoidul, pe cand oasele de membrana ale sale, claviculele si interclavicularul intra in componenta plastronului. Centura pelviana la cele mai multe varietati are cele trei oase perechi nesudate cu tesutul.

Membrele testoaselor sunt relativ scurte si groase, armate cu gheare si imbracaminte intr-o musculatura deosebit de puternica, care sustin corpul si il deplaseaza. Forma membrelor difera de la un grup la altul, in raport cu modul de locomotie si cu contitiile la care sunt adaptate. Numarul degetelor este in general de 5, fiind uneori unite prin intermediul unor membrane interdigitale, particulatitate caracteristica speciilor marine, ce le permite astfel deplasarea usoara in mediul acvatic. Datorita carapacei si plastronului care nu permit decat miscari reduse ale trunchiului, musculatura acestuia este foarte slab dezvoltata sau chiar atrofiata **Sistemul nervos** - este destul de slab dezvoltat la broastele testoase, avand un volum extrem de redus al creierului in comparatie cu volumul corpului, in schimb, maduva spinarii si nervii sunt relativ bine dezvoltati. Putem mentiona ca si organe de simt mai dezvoltate, pe cel al mirosului, extrem de fin (componentele de hrana si prezenta partenerului sunt percepute de la distanta ca urmare a complexitatii acestuia), simtul tactil si dupa unele cercetari recente, ele sesizeaza bine si frecventele acustice joase, chiar daca urechea externa lipseste. De acemenea, carapacea testoaselor permite detectarea vibratiilor mediului si deci apropierea unor dusmani ai ei. Cel mai important rol dintre organele de simt il are ochiul. Animalele sesizeaza deosebit de repede miscarile sau schimbarile de lumina, iar reflexele de aparare se declanseaza uimitor de rapid. **Aparatul circulator** al testoaselor este mai putin complex, considerent pentru care ele nu pot efectua eforturi foarte mari si prelungite. Inima la testoase este situata in zona centrala a plastorului, usor deplasata spre dreapta, fiind constituita din 2 auricule si nu numai 1 ventricul, care este partial compartimentat. Ca urmare a acestei conformatii, separarea sangelui oxigenat de cel incarcat cu bioxid de carbon este incompleta, iar cele doua tipuri de sange sunt relativ amestecate. In consecinta, sistemul circulator este putin eficient in oxigenarea organelor, deoarece sangele nu este niciodata complet oxigenat, ci doar partial. **Aparatul respirator**, in schimb, este foarte perfectionat, de altfel cel mai evoluat in randul reptilelor si se apropie in unele privinte de cel al mamiferelor. Plamanii au o structura spongioasa, fiind atasati de regiunea dorsala a cavitatii toracice. Traheea este constituita din inele cartilaginoase, iar pulmonii beneficieaza si de bronhii secundare. Avand in vedere amplasarea pulmonilor imediat sub carapace, nu este indicat sa rasturnam testoasele pe spate, deoarece risca sa se sufoce din cauza celorlalte organe care apasa pulmonii pe carapace, strivindu-i. Respiratia la testoasele terestre este favorizata de miscarile gatului si ale membrelor anterioare. Cand aceste organe sunt miscate inainte. aerul patrunde in plamani, iar cand ele sunt retrase sub carapace, apasa plamanii si elimina aerul. Aerul mai poate fi introdus in plamani prin inghitire. De asemenea, testoasele mai pot respira si prin mucoasa faringiana. Datorita faptului ca la broastele testoase lipsescte diafragma, plamanii sunt separati de celelalte organe de un perete foarte subtire, care joaca acest rol. La testoasele de apa, plamanii sunt tot de natura spongioasa, dar se mai poate observa prezenta, in regiunea cloacei, a unei perechi de saci laterali cu pereti subtiri si puternic vascularizati. In acesti saci intra si iese mereu apa prin crapatura cloacala, asigurand astfel respiratia testoasei cand se gaseste in mediul subacvatic. **Aparatul digestiv** la testoasa. cuprinde cavitatea bucala, esofagul, stomacul si glandele anexe, intestinul subtire si intestinul gros. Prezenta glandelor salivare este foarte rar intalnita, in mod obisnuit ele lipsesc la majoritatea testoaselor, pastrandu-se doar la cateva forme terestre mai putin raspandite. Intestinul subtire este in general lung si continua drumul de la stomac la intestinul gros, care se deschide intr-o asa-numita cloaca. Ea reprezinta un spatiu de forma cilindrica, ce se deschide posterior spre anus, compartiment care preia continutul vezicii urinare a oviductelor si a intestinului gros. La testoasele ierbivore, tubul digestiv este foarte lung, iar cecumul este bine dezvoltat. Aceasta dezvoltare este necesara adaptarii animalului la dificultatile de valorificare a celulozei vegetale. De mentionat ca ficatul este un organ foarte bine dezvoltat la testoase. **Aparatul excretor** - cuprinde doi rinichi, care sunt insa amplasati la distante mari unul de celalatl si doua uretre care se deschid intr-o vezica, foarte bine dezvoltata in raport cu cea de la alte reptile. Testoasele terestre isi elimina produsele metabolice sub forma de cheaguri albe de acid uric, adesea amestecat cu excrementele. Broastele testoase acvatice excreta substante rezultate in urma activitatii metabolice in apa, care, pe langa ca sunt foarte iritante, sunt si deosebit de toxice daca depasesc anumite praguri. In acest sens, se impune ca in captivitate apa sa fie filtrata si schimbata cat mai des. organizarea interna la broasca testoasa || diferente intre cele doua sexe || Aparatul genital mascul este reprezentat de testicule,in numar de doua, de forma relativ circulara si doua epiderme care se prelungesc pana la cloaca prin doua canale deferente. Penisul este reprezentat de o ingrosare a planseului cloacal, constituit din doua burelete erectile separate printr-o gutiera seminala. In momentul erectiei, bureletele de structura spongioasa sunt irigate cu sange si astfel penisul iese din cloaca. Gutiera se repliaza atunci complet intr-un canal in care se vehiculeaza materialul seminal. La broastele testoase, demorfismul sexual este mai greu de sesizat de catre amator, dar prezinta diferente evidente pentru un cunoscator. In mod obisnuit, femela este de talie mai mare comparativ cu masculul, chiar daca la unele broaste testoase, acest aspect este mai putin sesizabil. Coada masculului este in general mai lunga si mai groasa la baza, comparativ cu cea a femelei. La mascul, plastronul este in general mai concav, ceea ce face ca distanta fata de sol sa fie mai mare spre deosebire de femele, la care plastronul este mai drept sau usor convex si spatiu fata de sol mai redus.
 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig5.jpg width="277" height="168"]]
 * Aparatul reproducator** - cuprinde la femele doua ovare si doua oviducte, prevazute cu pavilioane ciliate, care favorizeaza deplasarea gametilor. Ovarele contin foliculi ce se gasesc in diferite stadii de dezvoltare, capabile de a stoca materialul seminal timp de mai multe sezoane. Se pare ca in peretele oviductelor exista anumiti receptori seminali care preiau si conserva spermatozoizii intre doua ponte.