Broasca+testoasa+-+Brudasca+Kitty

BROASCA TESTOASA


 * [[image:http://www.eva.ro/images/parts/px-trans.gif width="10" height="10"]] || [[image:http://www.eva.ro/familie/header1.gif width="490" height="16" caption="familie" link="http://www.eva.ro/familie/"]] [[image:http://www.eva.ro/images/parts/px-trans.gif width="1" height="10"]] || [[image:http://www.eva.ro/familie/articol145m.jpg]] || [[image:http://www.eva.ro/images/parts/px-trans.gif width="10" height="10"]] || **Mic ghid de ingrijire a puilor de broaste testoase acvatice** ||

Micile testoase trebuie tinute in apa de adancime moderata, cel putin cat latimea carapacei, astfel incat sa poata ajunge usor la suprafata. Trebuie sa incalziti apa si sa o schimbati zilnic sau la 2-3 zile, daca aveti un filtru.

Unul dintre cele mai mici filtre, Fluval 1, necesita o adancime de minimum 5 cm a apei, pentru a functiona si a produce un curent semnificativ. Daca acesta este prea puternic, testoasa va inota in van impotriva curentului, epuizandu-se. Pentru a preintampina aceasta situatie, puteti incetini curentul de apa, prin plasarea unei pietre rotunde de rau sau a unei caramizi in mijlocul lui. Astfel, acestea vor putea fi folosite si ca loc de odihna pentru micile broscute. O alta varianta este sa inclinati usor acvariul, pentru a obtine o portiune de apa mai adanca in zona filtrului si o alta destinata odihnei testoaselor. Daca temperatura din camera este scazuta, va recomandam sa acoperiti partial acvariul, pentru a pastra o temperatura mai ridicata. Nu lasati insa sa se acumuleze condensul, lipsa unei ventilatii corespunzatoare fiind nociva pentru testoasa!

Apa si aerul din acvariu trebuie sa atinga o temperatura de 29 - 30:C, aceste conditii termice prelungind viata micilor testoase. In general, lampa incandescenta plasata deasupra acvariului va mentine ridicata si temperatura apei, mai ales daca exista si o piatra in apa. Pentru a mentine aceste conditii de mediu, va recomandam sa utilizati un termometru de acvariu ce poate fi procurat din magazinele de specialitate.
 * Asigurarea conditiilor de mediu**

Puii de testoase sunt carnivori, insa si legumele sau vegetalele sunt recomandate pentru o dieta echilibrata. Lasati-le sa pluteasca pe apa, de unde micile broscute le vor pescui dupa pofta lor. O alimentatie completa se realizeaza, insa, cu ajutorul hranei preambalate (Tetra Repto Min, Gammarus etc.), care trebuie distribuita in cantitati moderate, o data sau de doua ori pe zi. Atentie: nu le supraalimentati! Orice exces in greutate cauzeaza o dezvoltare excesiva ce poate duce la deformarea carapacei.
 * Alimentatia**

In libertate, puii de testoase au o speranta de viata foarte mica, aproximativ 1%. Cu toate ca, in captivitate, aceasta creste semnificativ, nu va asteptati ca toate exemplarele sa supravietuiasca. In cazul unei afectiuni, este foarte dificil sa tratati o testoasa mica deoarece, de obicei, boala progreseaza repede si animalul moare inainte de a se putea lua vreo masura. Asa incat, va recomandam sa achizitionati mai multe broscute. Din pacate, nu va putem da prea multe indicatii, altele decat acelea de a oferi un habitat corespunzator (incalzit) si ferit de agitatie. Daca vreuna dintre broscute se raneste, ea trebuie dusa la veterinar de urgenta, unde i se va aplica un tratament similar adultilor.
 * Probleme de sanatate**

=Broasca testoasa cu tample rosii (de Florida)=

//Chrysemys scripta elegans// este o specie de broaste testoase de talie mijlocie, putand atinge, la maturitate, o lungime de 20-25 cm si o greutate de 1,5-2 kg. Avand in vedere ca la nastere masoara doar 3-4 cm, este adesea catalogata ca fiind o specie pitica. De asemena, in faza de tinerete, aceasta testoasa pastreaza dimensiuni destul de reduse.

Brosca testoasa cu tample rosii este riginara din America de Nord, dar in prezent, este din ce in ce mai raspandita in intreaga lume. Inainte de a atinge maturitatea deplina, coloratia exteriorului este foarte intensa, cu parte dorsala verde, brazdata de linii galbene, verzi si negre, care se extind si la nivelul gatului, capului si membrelor. De fiecare parte a corpului, in zona posterioara a ochiului se gaseste o pata de culoare rosie, de unde de altfel ii vine si denumirea de testoasa cu tample rosii. Uneori se poate observa pe suprafata capului o dunga sibtire, de culoare rosie, mai mult sau mai putin intensa.

Pe masura ce se apropie de maturitate, testoasa se inchide la culoare, ajungand, treptat, pana la o nuanta de verde brun, cu reflexe violete, ceva mai pronuntate la masculi. Liniile galbene incep sa se estompeze, devenind mai putin evidente, iar zonele postoculare isi pierd din intensitatea nuantei de rosu. O data cu inaintarea in varsta mai poate fi observata si o crestere apreciabila a ghearelor.

Acestor testoase le place sa isi petreaca timpul la soare, pe varful unor pietre, pe vegetatia lemnoasa rasturnata, bancuri de nisip sau alte zone mai ridicate. In ceea ce priveste nutritia, trebuie mentionat ca broasca testoasa cu tample rosii matura este o broasca omnivora. In primele stadii de viata, aceasta se hraneste cu fauna acvatica sau terestra (este carnivora), ca la maturitate sa devina omnivora, hranindu-se atat cu componente animale cat si vegetale.

HRANA Si pentru broastele testoase, ca si pentru alte vietuitoare, alimentatia reprezinta o necesitate absoluta, in lipsa careia organismul nu s-ar putea mentine, dezvolta si perpetua. Pe langa particularitatile biologice specifice, in alimentatia testoaselor se vor avea in vedere si necesitatile organismului, determinate de anotimp, varsta, variatiile mediului inconjurator si de metabolismul acestora.
 * Alimentatia broastelor testoase**

Cunoscand particularitatile biofiziologice ale testoaselor, putem afirma cu certitudine ca ele pot fi hranite cu succes in captivitate, sub rezerva cunoasterii de catre crescator a catorva elemente de baza, pe care le vom trece succint in revista, in continuare.

Unul dintre cele mai importante elemente pe care trebuie sa le avem in vedere in momentul achizitionarii unei broaste testoase, este de a stabili cu certitudine specia careia ii apartine si deci tipul de hrana: carnivor, omnivor sau vegetarian.

Experientele crescatorilor de broaste testoase au demonstrat ca acestea, pe langa hrana lor specifica din mediul natural, in captivitate, se pot uneori chiar repede adaptat la o hrana ce poate fi apreciata ca neasteptata. Astfel ca, fata de cunostintele acumulate pana in prezent, in acest material venim cu o serie de precizari care fac mai usoara activitatea de hranire a broastelor testoase crescute in captivitate.

In continuare vom trata diferentiat alimentatia broastelor testoase carnivore si respectiv a celor omnivore sau vegetariene. La inceput vom face cateva recomandari pentru hranirea broastelor testoase carnivore, luand etalon broasca testoasa de Florida, sau cu tample ronii, printre cele mai raspandite in randul teraristilor. Unul din principiile de baza in alimentatia broastelor testoase este de a administra acestora o hrana cat mai variata posibil, astfel incat sa asigure toate elemente necesare organismului pornind de la proteina si incheind cu saruri minerale si vitaminele. Daca nu reusim sa asiguram cerintele minim biologice ale organismului testoaselor prin alimentele administrate, este obligatoriu sa suplimentam ratia cu elemente minerale si vitamine, evitand astfel o serie de carente, care se vor putea corecta in continuare deosebit de dificil, sau nu vor putea fi corectate, iar consecintele vor fi catastrofale.
 * Hranirea broastelor testoase carnivore**

Structura ratiei administrata testoaselor carnivore va cuprinde in mod obligatoriu carne provenita de la diferite animale domestice. cu exceptia celei de porc, care este greu digerabila. De asemenea, ea va mai cuprinde organe, pesti, melci, rame, hrana preparata special pentru caini si pisici, tocatura, soareci, broaste etc.

Cantitatea de hrana ce se administreaza broastelor testoase carnivore depinde, printre altele, de apetitul acestora la un moment dat, avand in vedere perioadele de trecere dinspre sau inspre hibernare, de asemenea de temperatura mediului ambiant care regleaza pofta de mancare si de activitatea reproductiva din sezon.

In cazul unei broaste testoase de 600-700g., se va administra o cantitate de 50-60g. tot la 2 zile, sau 150-200 g., la o greutate de 1.5-2 Kg. Obisnuit, se calculeaza o cantitate de hrana egala cu 8-10% din greutatea animalului, ce se va oferi la intervale de 1-2 zile, in functie de apetit si de consum. In stabilirea acestei cantitati se va avea in vedere, printre altele, varsta animalului, precum si rezultatele unor tatonari preliminare pentru hrana sa nu ramana, deoarece ea se poate altera si apoi trebuie aruncata.

Rezultatele cele mai bune se obtin in situatia in care hrana broastelor testoase de apa este vie, deoarece corespunde mai bine preferintelor animalului si este mai corespunzatoare sub raport calitativ. In functie de varsta broastelor, administrarea hranei se va face diferentiat. Astfel, la testoasele tinere, administrarea hranei se face la intervale mai mici, la inceput de doua ori pe zi, iar apoi, o data pe zi, pe cand cele adulte, hranirea se va face o data la doua sau trei zile.

Alimentele care sunt mai fragede se pot administra ca atare, iar cele mai dure, se vor da tocate sau taiate in bucati mai mici. Testoasele carnivore sunt capabile sa se descurce si cu bucati mai mari, pe care le sfasie, dar consumul este mai dificil si cu pierderi de energie sporita, pe cand cele mai tinere, raman nemancate cu hrana langa ele.

La administrarea hranei se va avea in vedere faptul ca testoasele carnivore mai si musca si uneori cand intoarcem imprudent mana in acvariu, ele pot confunda degetele cu prada si deci putem fi muscati violent.

Se recomanda ca hrana sa se administreze cat mai variat, sa cuprinda doua sortimente si sa nu se dea in cantitati prea mari, deoarece, prin oxidare si descompunere polueaza apa din acvariu, constituind astfel o sursa de imbolnavire. De asemenea, se va avea in vedere ca hrana sa nu fie alterata sau infestata, deoarece provoaca imbolnavirea broastelor testoase.

Cu toate ca sunt carnivore si la broastele de apa, pe langa hrana de baza, se vor administra saptamanal de cel putin doua ori, frunze verzi de salata, pe care le consuma cu placere si in plus, acestea aduc un aport considerabil de saruri minerale si vitamine.
 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/testoasa7.jpg width="215" height="150" align="center"]]

broasca testoasa omnivora ||

broasca testoasa vegetariana || Broastele testoase terestre, ca urmare a particularitatilor morfofunctionale ale aparatului digestiv, se hranesc mai des, comparativ cu cele acvatice, iar daca nu este posibil acest lucru, activitatea lor se reduce foarte mult. De asemenea, tranzitul intestinal este mult mai rapid comparativ cu cel de la broastele testoase carnivore.
 * Hranirea broastelor testoase omnivore**
 * Hranirea broastelor testoase omnivore**

Sub raport structural, hrana broastelor testoase terestre cuprinde o gama larga de sortimente vegetale. Pe langa o serie de ierburi din flora spontana se mai administreaza numeroase varietati de legume. La acestea, se mai administreaza numeroase varietati de legume. La acestea, se mai pot adauga cu mult succes, fructele rosii (cirese, visine, zmeura, fragi, struguri, capsuni), dar si altele ca: banane, mere, pere, portocale.

O structura de ratie care corespunde in mod ideal cerintelor organismului testoaselor terestre poate cuprinde: ierburi salbatice si cultivate (trifoi, lucerna, sparceta, papadie, flori, cimbrisor, macris etc.) si legume (salata, morcovi, cartofi taiati, varza, spanac, fructe coapte etc.). La toate acestea se mai pot recomanda alimente de origine animala, cum sunt: carnea sau organele tocate marunt, branza, cascaval, dar si lapte praf amestecat cu cartofi pregatiti sub forma de pasta.

Tinand cont de faptul ca necesarul de saruri minerale si vitamine este destul de dificil de dozat, la perioade scurte de timp se vor administra suplimentar saruri minerale complexe, vitamine AD3 administrate in apa de baut, sau complexe vitamino-minerale, necesare calcifierii si bunei desfasurari a proceselor metabolice.

Pentru o pigmentatie pronuntata a broastelor testoase se mai pot utiliza morcovi, pentru broastele testoase terestre si respectiv creveti roz pentru cele acvatice, care vor aduce un aport substantial de caroten sau unii precursuri ai acestuia.

DESCRIERE Broastele testoase fac parte din randul reptilelor ce apartin ordinului Chelonieni, cu o vechime considerabila, apreciindu-se ca au aparut cu mai bine de 200 milioane de ani in urma, cu mult inaintea erei dinozaurilor.

Ordinul Chelonienilor cuprinde in prezent aproximativ 250 de specii, structurate in genuri si familii, cele mai importante se gasesc in tabelul de mai jos.

Pentru identificarea broastelor testoase nu ajunge sa te bazezi doar pe forma si culoarea acestora, ci sunt necesare examene analitice complexe ale fiecarei regiuni in parte, ale solzilor carapacei si ale altor segmente care sa conduca la intregirea cunostintelor despe aceasta specie.

Corpul broastelor testoase este scurt si latit in plan orizontal, inchis permanent intr-o carapace de natura osoasa, cu ramurile maxilarelor lipsite de dinti si tapetate cu placi cornoase, asemanatoare cu ciocul pasarilor, astfel ca ele, pe buna dreptate, sunt considerate printre cele mai curioase reptile din lumea animalelor.

Schletul testoaselor este foarte modificat in raport cu modelul clasic pe care-l cunoastem la alte specii de animale, datorita prezentei carapacei si a dependentei de aceasta.

Forma externa si structurainterna a broastelor testoase este dominata de dezvoltarea aparatului de protectie tegumentar, de formele mai mult sau mai putin convexe, care formeaza testul sau carapacea pentru partea dorsala si plastronul, de obicei plat pentru partea ventrala. La formele mai putin evoluate, cele doua scuturi sunt separate si se pot misca independent unul fata de altul, iar la formele mai evoluate, scuturile sunt strans sudate intre ele si nu lasa decat un spatiu redus atat in partea anterioara, cat si in cea posterioara, pe unde isi pot scoate capul, coada si membrele.

//aparatul de protectie al broastei testoase//

Scutuile sunt formate din placi osoase si din solzi cornosi de origine epidermica, care tapeteaza placile, dar nu sunt identice nici sub raporul numarului sau al formei si nici al extinderii la toate speciile. Ca urmare a aranjamentului placilor si a solzilor, carapacea este foarte solida si rezistenta.

Broasca testoasa are carapacea este foarte solida si o protejeaza mai bine impotriva pradatorilor. Ea mai serveste la inmagazinarea caldurii si la protectia organismului in cazul schimbarii bruste de temperatura.

Spre deosebire de testoasele terestre, cele acvatice au carapacea mai aplatizata si mai hidrodinamica, ceea ce le permite o deplasare mai usoara. Pentru identificarea unei testoase se examineaza cu mare atentie, carapacea si plastronul, iar pe baza unui ghid de identificare se poate distinge destul de usor specia carei apartine. La asa-numitele testosele-cutii, plastorul poseda una sau doua articulatii transversale care permit o protectie eficienta a capului i a membrelor atunci cand ele sunt retrase. Ca urmare a acestei particularitati, testoasa se intinde ermetic si astfel ea se protejeaza de eventualii dusmani.

Placile osoase ale carapacei formeaza un sir median de circa 8 placi neurale sudate, marginite de o parte si de alta de cate 8 placi costale, sudate cu apofizele transversale si cu coastele acelorasi vertebre. Pe langa placile costale pe fiecare latura se afla un numar variabil de placi marginale, fara legatura cu scheltul intern.


 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig2.jpg width="242" height="264" align="center"]]

diferente ale complexitatii carapacei: a. broasca testoasa terestra b. broasca testoasa acvatica ||

diferite tipuri de solzi le broasca testoasa || Placile neurale sunt de origine cartilaginoasa, iar celelalte, precum si placile plastronului, sunt de origine dermica. Acestea sunt in general in numar de noua si poarta urmatoarea denumire: o placa anterioara nepereche, numita endoplastron si patru perechi de placi, care numerotate dinaintespre inapoi se numesc: epiplastron, hioplastron, hipoplastron si xifiplastron, omoloage cu interclavicularul, clavicularele si sternul abdominal al stegocefalilor, cu care broastele testoase sunt mai strans inrudite comparativ cu alte reptile.

Plastronul este acoperit cu solzi perechi, in doua siruri longitudinale, care dinainte spre inapoi se numesc: solzi gualari, humeriali, pectoriali, abdominali, femuriale si anali. La acestia se mai pot adauga solzul intergular si solzii inframarginali ce se afla intre plastron si carapace.

Capul broastelor testoase este relativ masiv si semirotund comparativ cu gatul si corpul, dar uneori el poate fi aplatizat. Craniul nu poseda oficiul parietal, osul supraoccipital este ridicat sub forma de creasta, iar la nivelul celor doua fose posttemporale se gasesc muschii puternici care servesc la retragerea garului sub carapace. Bolta palatina este formata din unirea stransa a premaxilalelor, maxilarelor, vomerelor (contopite intr-unul singur), palatinelor si pterigoidelor.

Maxilarele sunt lipsite de dinti, dar sunt protejate de un asa-zisul "cioc" cornos, mai mult sau mai putin dezvoltat, in functie de particlularitatile alimentare. Marginile maxilarelor superioare si inferioare sunt acoperite de teci cornoase si ascutite. Broastele testoase nu au fost intotdeauna lipsite de dinti, dovada constituind-o broastele testoase descoperite in Germania, care provin din triasicul superior si care aveu dinti.



scheletul broastei testoase La broastele testoase ierbivore, ciocul poseda denticuli izolati sau dispusi in creste sau in crestaturi ce usureaza masticatia alimentelor. Coloana vertebrala a suferit o serie de modificari datorita raporturilor sale cu carapacea. Vertebrele cervicale sunt articulate mobil intre ele si permit miscari variate ale gatului, pe cand vertebrele dorsale, lombare si cele doua vertebre sacrare au apofizele spinoase contopite cu placile neurale ale carapacei, fiind deci imobile. Vertebrele codale sunt in cea mai mare parte articulate cu placile costale ale carapacei, iar sternul lipseste.

Centura scapulara are trei oase de cartilaj perechi, mobile si semimobile si anume: omoplatul, coracoidul si precoracoidul, pe cand oasele de membrana ale sale, claviculele si interclavicularul intra in componenta plastronului. Centura pelviana la cele mai multe varietati are cele trei oase perechi nesudate cu tesutul.

Membrele testoaselor sunt relativ scurte si groase, armate cu gheare si imbracaminte intr-o musculatura deosebit de puternica, care sustin corpul si il deplaseaza. Forma membrelor difera de la un grup la altul, in raport cu modul de locomotie si cu contitiile la care sunt adaptate. Numarul degetelor este in general de 5, fiind uneori unite prin intermediul unor membrane interdigitale, particulatitate caracteristica speciilor marine, ce le permite astfel deplasarea usoara in mediul acvatic. Datorita carapacei si plastronului care nu permit decat miscari reduse ale trunchiului, musculatura acestuia este foarte slab dezvoltata sau chiar atrofiata. Plamanii au o structura spongioasa, fiind atasati de regiunea dorsala a cavitatii toracice. Traheea este constituita din inele cartilaginoase, iar pulmonii beneficieaza si de bronhii secundare. Avand in vedere amplasarea pulmonilor imediat sub carapace, nu este indicat sa rasturnam testoasele pe spate, deoarece risca sa se sufoce din cauza celorlalte organe care apasa pulmonii pe carapace, strivindu-i. Respiratia la testoasele terestre este favorizata de miscarile gatului si ale membrelor anterioare. Cand aceste organe sunt miscate inainte. aerul patrunde in plamani, iar cand ele sunt retrase sub carapace, apasa plamanii si elimina aerul. Aerul mai poate fi introdus in plamani prin inghitire. De asemenea, testoasele mai pot respira si prin mucoasa faringiana. Datorita faptului ca la broastele testoase lipsescte diafragma, plamanii sunt separati de celelalte organe de un perete foarte subtire, care joaca acest rol. La testoasele de apa, plamanii sunt tot de natura spongioasa, dar se mai poate observa prezenta, in regiunea cloacei, a unei perechi de saci laterali cu pereti subtiri si puternic vascularizati. In acesti saci intra si iese mereu apa prin crapatura cloacala, asigurand astfel respiratia testoasei cand se gaseste in mediul subacvatic. Testoasele terestre isi elimina produsele metabolice sub forma de cheaguri albe de acid uric, adesea amestecat cu excrementele. Broastele testoase acvatice excreta substante rezultate in urma activitatii metabolice in apa, care, pe langa ca sunt foarte iritante, sunt si deosebit de toxice daca depasesc anumite praguri. In acest sens, se impune ca in captivitate apa sa fie filtrata si schimbata cat mai des.
 * Sistemul nervos** - este destul de slab dezvoltat la broastele testoase, avand un volum extrem de redus al creierului in comparatie cu volumul corpului, in schimb, maduva spinarii si nervii sunt relativ bine dezvoltati. Putem mentiona ca si organe de simt mai dezvoltate, pe cel al mirosului, extrem de fin (componentele de hrana si prezenta partenerului sunt percepute de la distanta ca urmare a complexitatii acestuia), simtul tactil si dupa unele cercetari recente, ele sesizeaza bine si frecventele acustice joase, chiar daca urechea externa lipseste. De acemenea, carapacea testoaselor permite detectarea vibratiilor mediului si deci apropierea unor dusmani ai ei. Cel mai important rol dintre organele de simt il are ochiul. Animalele sesizeaza deosebit de repede miscarile sau schimbarile de lumina, iar reflexele de aparare se declanseaza uimitor de rapid.
 * Aparatul circulator** al testoaselor este mai putin complex, considerent pentru care ele nu pot efectua eforturi foarte mari si prelungite. Inima la testoase este situata in zona centrala a plastorului, usor deplasata spre dreapta, fiind constituita din 2 auricule si nu numai 1 ventricul, care este partial compartimentat. Ca urmare a acestei conformatii, separarea sangelui oxigenat de cel incarcat cu bioxid de carbon este incompleta, iar cele doua tipuri de sange sunt relativ amestecate. In consecinta, sistemul circulator este putin eficient in oxigenarea organelor, deoarece sangele nu este niciodata complet oxigenat, ci doar partial.
 * Aparatul respirator**, in schimb, este foarte perfectionat, de altfel cel mai evoluat in randul reptilelor si se apropie in unele privinte de cel al mamiferelor.
 * Aparatul digestiv** la testoasa. cuprinde cavitatea bucala, esofagul, stomacul si glandele anexe, intestinul subtire si intestinul gros. Prezenta glandelor salivare este foarte rar intalnita, in mod obisnuit ele lipsesc la majoritatea testoaselor, pastrandu-se doar la cateva forme terestre mai putin raspandite. Intestinul subtire este in general lung si continua drumul de la stomac la intestinul gros, care se deschide intr-o asa-numita cloaca. Ea reprezinta un spatiu de forma cilindrica, ce se deschide posterior spre anus, compartiment care preia continutul vezicii urinare a oviductelor si a intestinului gros. La testoasele ierbivore, tubul digestiv este foarte lung, iar cecumul este bine dezvoltat. Aceasta dezvoltare este necesara adaptarii animalului la dificultatile de valorificare a celulozei vegetale. De mentionat ca ficatul este un organ foarte bine dezvoltat la testoase.
 * Aparatul excretor** - cuprinde doi rinichi, care sunt insa amplasati la distante mari unul de celalatl si doua uretre care se deschid intr-o vezica, foarte bine dezvoltata in raport cu cea de la alte reptile.
 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig5.jpg width="277" height="168" align="center"]]

organizarea interna la broasca testoasa ||

diferente intre cele doua sexe || Aparatul genital mascul este reprezentat de testicule,in numar de doua, de forma relativ circulara si doua epiderme care se prelungesc pana la cloaca prin doua canale deferente. Penisul este reprezentat de o ingrosare a planseului cloacal, constituit din doua burelete erectile separate printr-o gutiera seminala. In momentul erectiei, bureletele de structura spongioasa sunt irigate cu sange si astfel penisul iese din cloaca. Gutiera se repliaza atunci complet intr-un canal in care se vehiculeaza materialul seminal. La broastele testoase, demorfismul sexual este mai greu de sesizat de catre amator, dar prezinta diferente evidente pentru un cunoscator. In mod obisnuit, femela este de talie mai mare comparativ cu masculul, chiar daca la unele broaste testoase, acest aspect este mai putin sesizabil. Coada masculului este in general mai lunga si mai groasa la baza, comparativ cu cea a femelei. La mascul, plastronul este in general mai concav, ceea ce face ca distanta fata de sol sa fie mai mare spre deosebire de femele, la care plastronul este mai drept sau usor convex si spatiu fata de sol mai redus.
 * Aparatul reproducator** - cuprinde la femele doua ovare si doua oviducte, prevazute cu pavilioane ciliate, care favorizeaza deplasarea gametilor. Ovarele contin foliculi ce se gasesc in diferite stadii de dezvoltare, capabile de a stoca materialul seminal timp de mai multe sezoane. Se pare ca in peretele oviductelor exista anumiti receptori seminali care preiau si conserva spermatozoizii intre doua ponte.

BOLILE SI COMBATEREA LOR In mod obisnuit, broastele testoase sunt animale longevive si deosebit de rezistente la conditiile mediului inconjurator. Cu toate acestea, apar o varietate mare de boli si nu de putine ori unele necunoscute de marea majoritate a crescatorilor, pana la ora actuala. In acest sens sunt prezentate in continuare principalele boli intalnite mai frecvent la testoase, cauzele care le genereaza si unele mijloace de prevenire si tratament. Asemanator cu situatia intalnita la alte reptile, broastele testoas au o temperatura fluctuanta a organismului, dependenta de conditiile mediului exterior. Testoasele cauta temperatura optima sau medie preferata si evita pe cat posibil excesele termice maxime sau minime critice.
 * 1. Boli determinate de conditiile de crestere si intretinere**


 * Socul de frig** - este frecvent intalnit atunci cand sistemul de incalzire din acvarii nu functioneaza sau intretinem testoasele la temperaturi foarte scazute, pana la limita inghetului. In aceste situatii, broasca testoasa este apatica, nu mai consuma hrana si nu mai reactioneaza la excitantii exteriori. Situatia este si mai periculoasa in cazul speciilor tropicale, care sunt deosebit de sensibile si fragile. Daca acest soc a avut loc in acvariu, trebuie reparate urgent aparatele de incalzire treptata a animalelor.

In conditiile de crestere in mediul natural situatia este extrem de periculoasa, indeosebi atunci cand apar valuri de frig care pot provoca moartea testoaselor prin soc termic sau cand temperatura este foarte scazuta o perioada mai lunga de timp.


 * Socul de temperaturi ridicate** - se intalneste mai frecvent vara si este rezultatul influentei caldurii excesive asupra organismului broastelor testoase, iar acestea sunt lipsite de posibilitatea de a se refugia in zone de protectie.

Simptomele sunt in esenta de natura nervoasa, excitatii, miscari dezordonate in deplasare, o stare de neliniste permanenta, care se accentueaza dupa 30 °C si indeosebi la 32-35 °C. In astfel de situatii, trebuie actionat de urgenta si broastele testoase trebuie trecute in primul rand la umbra. Se mai pot administra injectii care sa stimuleze organele respiratorii si circulatorii. Cauzele acestui soc sunt determinate de expunerile exagerate ale animalelor la soare, fara posibilitatea de deplasare in zone mai racoroase, un sistem de incalzire defectuos, sau expunerea acvariului la soare o durata prea mare de timp.

Aceste simptome pot fi prevenite daca se vor verifica permanent si corespunzator termostatele, se vor asigura unele zone de refugiu care sa asigure o temperatura mai scazuta, se vor deplasa acvariile sau alte sisteme de intretinere la umbra, se vor verifica capacitatiile sistemelor de incalzire si se vor efectua calcule corecte privind functionarea si reglarea corespunzatoare a temperaturii.


 * Inecul**. Cu toate ca specia este bine adaptata la apa, adesea broastele testoase terestre mor prin inecare. Astfel, in cazul tineretului apartinand broastelor testoase terestre, se inregistreaza cele mai numeroase pierderi prin inec, datorita adancimii apei din bazin. Testoasele acvatice pot de asemenea, in anumite situatii, sa se inece, datorita lipsei unor suporteri pentru odihna sau a spatiului necorespunzator de trecere din mediul acvatic la cel terestru si invers. Mentinerea o durata prea mare de timp a unei broaste testoase terestre intr-un mediu acvatic cu adancime prea mare poate conduce de asemenea la inec.

Prevenirea acestor pierderi se poate face prin asigurarea unui strat de apa redus, care sa nu depaseasca inaltimea barbiei, sau a unuor suporturi fixe si mobile care sa-i permita broastei sa se odihneasca in anumite perioade.


 * Sindromul de adaptare**. In procesul de crestere in captivitate, broastele testoase pot sa moara datorita unor agenti stresant ce actioneaza in lant, ca urmare a precaritatii conditiilor de intretinere asigurate.

Dimensiunile apatiului de intretinere prea mici, temperatura prea scazuta in momentul iesirii din hibernare, varietatiile mari de temperatura de la o etapa la alta, curentii mari de aer, umiditatea ridicata si temperatura scazuta, sunt tot atatia factori cu influente nefaste asupra organismului testoaselor.

Principalele simptome care apar pot fi o scadere a greutatii corporale, o reducere a miscarilor, apatie, leziuni ale pielii, diaree, somnolenta prelungita etc. Toate acestea favorizeaza apoi o serie de boli infectioase. Moartea poate surveni mai lent sau mai rapid, in functie de amplitudinea varietatiilor parametrilor de confort. In astfel de situatii se vor corecta rapid conditiile necorespunzatoare, se va trece la alimentarea fortata (eventual indopare) si se va urmari cu atentie daca starea generala s-a imbunatatit sau nu, luand masurile care se impun.

O atentie sporita se va acorda animalelor recent achizitionate, care sunt in general mai sensibile, precum si animalelor recent iesite din hibernare. Daca in conditiile de crestere naturala testoasele isi asigura in general toate elementele nutritive necesare organismului, nu acelasi lucru se intampla in captivitate, unde beneficiaza numai de ceea ce le ofera crescatorul o perioada mai lunga sau mai scurta de timp.
 * 2. Boli de nutritie**

Dezechilibrul ce se manifesta mai frecvent in alimentatia testoaselor este datorat unor alimente sarace in principii nutritivi, saruri minerale si vitamine, sau a unei alimentatii monotone pe o durata mai lunga. Cel mai frecvent se intalnesc carentele in vitamine, care se pot combate printr-o alimentatie cat mai variata si in concordanta cu cerintele biologice ale speciei, la care, daca este necesar, se adauga un supliment vitamino-mineral.

In cazul in care se observa la broasca testoasa pleoapele umflate si o lipsa a poftei de mancare, putem fi siguri ca este vorba de o carenta a vitaminei A, mai frecvent in intalnita la tineretul de testoase de apa dulce. In acest caz se va administra vitamina A timp de 2-3 saptamani, la dozaj de 40 U.I. Lipsa vitaminei B are drept consecinta o reducere sau chiar o oprire a cresterii, mai frecvent la testoasele de apa dulce, care au sonsumat in exclusivitate peste. Acesta carenta poate fi echilibrata prin administrarea prin administrare de 3 mg vitamina B/Kg alimente administrare.

In situtia in care la nivelul cavitatii bucale se intalnesc stomatite, putem suspecta animalele ca au carenta in vitamina C. Tot datorita acestei carente se mai pot intalni inflamatii ale pleoapelor sau ale pielii, indolenta, lipsa poftei de mancare, prezenta gusii etc. Tratamentul efectuat in astfel de cazuri constanta in retragerea din ratie a vegetalelor care provoaca gusa (varza, salata, macrisul) si administrarea unei cantitati sporite de iod (lugol, iodura de sodiu, sare de bucatarie), precum si administrarea unui complex vitamino-mineral.

Hipervitaminozele intalnite la broastele testoase sunt determinate de un exces de vitamine care au drept consecinta leziuni ala pielii la nivelul gatului si membrelor, o descumare a celulelor cutanate si prezenta unor plagi supurante sau din contra, ingrosari cornificate. Pentru prevenirea acestor boli sunt necesare reduceri ale alimentelor cu aport sporit in Vitamina A, cel putin pe durata a 120-150 de zile. Tulburari ale tesutului osos. In cazul unui dezechilibru in saruri minerale si in calciu, fosfor si vitaminele A si D, pot aparea o serie de boli, in general greu de diferentiat.

La testoasele de apa dulce se intelnesc frecvent carente in calciu si vitamina D, care se manifesta printr-un ritm redus de cresterea, deformatii ale craniului si membrelor, apetit redus, slabirea rezistentei carapacei si plastronului, care in acest caz au o structura mai moale.

Daca exista un dezechilibru al raportului dintre calciu si fosfor, el conduce la aparitia unor articulatii deformate, carapacea de consistenta moale, reducerea poftei de mancare, o decalcifiere a scheletului, fracturi etc. O alimentatie variata si echilibrata poate remedia o astfel de situatie intr-un timp insa variabil, lung sau scurt, in functie de momentul sesizarii si corectitudinea masurilor luate. Obisnuit, broastele testoase au o rezistenta mare la bacterii, cu exceptia catorva germeni specifici. In cazul in care broastele testoase sunt foarte slabite, exista posibilitatea ca ele sa contracteze si boli bacteriene, ce pot lua amploarea unor adevarate septicemii.
 * 3. Boli bacteriene**

Tratamentul care se va aplica in astfel de situatii va avea ca baza rezultatele unor antibiotice, pentru a putea folosi cu discernamant antibioticele cele mai adecvate.

Sunt cazuri in care broastele testoase de apa dulce pot sa fie infectate cu o bacterie numita Citrobacter freundi, care se localizeaza la nivelul tubului digestiv. In acest caz, broastele testoase refuza mancarea, sunt apatice, se misca foarte putin, au membrele si coada congestionate, in plus semai pot sesiza necroze si ulceratii, urmate uneori de caderea ghearelor sau chiar paralizia membrelor. Fara un tratament rapid cu antibiotice si o terapie generala, broastele mor pe capete.

Se mai pot intalni la testoase salmoneloze, indeosebi la cele slabite, subnutrite sau intretinute in conditii improprii. Tratamentul cu antibiotice trebuie avut in vedere, dar el elimina partial germenii si testoasele raman in continuare purtatoare. O alimentatie si o igena corespunzatoare vor reduce riscul de infectare cu acesti germeni. Ca urmare a unor muscaturi intre indivizii aceleiasi specii sau catre alte animale, apar o serie de plagi care trebuie sa fie tratate cat mai repede, deoarece constituie focare de infectie ce se cicatrizeaza apoi foarte greu.
 * 4. Boli ale pielii**

Datorita unor surse de iluminat sau de incalzit amplasate necorespunzator, pot avea loc o serie de arsuri, care apoi sa constituie punctul de infectare a animalului. Acestea trebuie cat mai rapid dezinfectate, iar organismul sa fie alimentat masiv cu antibiotice si vitamine pentru reglementarea tesuturilor.

Se mai intalnesc uneori rosaturi ale plastronului determinate de contacul cu un sol accidentat si prea dur, indeosebi la animalele slabite, ceea ce presupune efectuarea unor dezinfectii zilnice si eventual aplicarea unor mici placute din plastic care sa protejeze aceasta regiune.

Daca testoasele terestre se cresc in conditii de umiditate ridicata, pot apare o serie afectiuni ale pielii si carapacei, materializate prin numeroase vezicule cutanate, care apoi se rup si conduc la leziuni purulente foarte periculoase pentru suprainfectii. O modificare a conditiilor de intretinere este indispensibila si urgenta, la care se mai poate adauga tratamentul local antiseptic.

O afectiune bacteriana contagioasa foarte grava, este putrezirea carapacei, intalnita mai frecvent la broastele testoase de apa dulce. Ea se poate declansa de la nivelul micilor leziuni cutanate determinate de traumatisme provocate de rocile sau obiectele dure cu care vine in contact. Animalele bolnave trebuie izolate si evitate contactele cu pietrele la care se adauga restrictiile privind administrarea crustaceelor, precum si tratamentul antiseptic local asociat cu o antibioterapie pe cale generala, cel putin o data pe saptamana.

Carapacea moale este mai frecventa la tineretul testoaselor de apa dulce si poate fi si rezultatul manifestarii rahitismului, datorita unei carente pronuntate de calciu.


 * Paraziti ai tegumentului**. Animalele slabite sunt victimele unor insecte a caror larve se dezvolta la nivelul tesutului. De aceste afectiuni sunt atinse animalele care se deplaseaza mai putin si raman mai mult in colturi umede, unde exista conditii favorizavile pentru o serie de insecte care-si depun ouale, in special in jurul cloacei, la nivelul pliurilor cozii, la limita zonei de prindere a carapacei etc.

Trebuie distruse larvele, aplicat un tratament antiseptic si o antibioterapie intensiva. De asemenea, vor fi evitate locurile care favorizeaza dezvoltarea acestor paraziti.

Capusele sunt paraziti foarte frecvent intalniti la testoase, dar mai ales la testoasa greaca. Capusele se fixeaza la nivelul cavitatilor nazale, in colturile gurii sau ale ochilor, la baza membrelor sau a cozii, pe zonele protejate de carapace etc. De asemenea, ele se fixeaza la baza labelor si a gatului, precum si in regiunea cloacei. Dupa o anestezie cu ajutorul unor uleiuri minerale, acestea se pot extrage usor, folosind diferite tipuri de pensete.
 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig26.jpg width="250" height="190" align="center"]]

paraziti ai tegumentului ||

afectiune pulmonara || Daca testoasele sunt intretinute in conditii de umiditate ridicata si pe fondul existentei unor plagi, pot apare micoze superficiale, datorate unor ciuperci. Microzele se intalnesc mai frecvent la animalele salbatice si afecteaza in primul rand carapacea si plastronul. Solzii sunt spalaciti, de culoare brumarie, plisati si relativ uscati, iar uneori se pot observa plagi de culoare albicioasa mai mult sau mai putin ulcerative, care vor conduce la caderea solzilor.

Broastele astfel atinse se vor dezinfecta si se vor imbaia timp de 20 de minute intr-o solutie de permanganat de potasiu. Aplicarea unor pomezi su stamicin de doua ori pe zi, completeaza tratamentul, care permite o ameliorare clara.

Testoasele acvatice sunt de multe ori atacate de lipitori, care dupa ce si-au asigurat o rezerva substantiala de sange, cad de pe gazde. Ele pot transmite testoaselor de apa dulce un parazit periculos al sangelui. Indepartarea lor de pe suprafata testoaselor se va face cu atentie, pentru a nu leza pielea, dupa care ranile se vor dezinfecta cu alcool sau cu o solutie salina saturata. Sulfatul de cupru se mai poate folosi in acvariu, unde in doua zile le distruge, dar atentie, nu se va efectua tratamentul in prezenta testoaselor.

Infectiile cavitatii bucale sunt destul de frecvente si se manifesta sub forma unor ulceratii a comisurii labiale. De asemenea se pot sesiza leziuni pe suprafata dorsala a limbii, sub forma unor ulceratii acoperite cu secretie de culoare galbena, ce poate cuprinde chiar toata cavitatea.
 * 5. Bolile tubului digestiv**

Se pot folosi cu succes antibiotice in formele mei grave, sau o tamponare cu apa oxigenata amestecata cu apa calduta si administrarea de vitamina C, daca formele sunt incipiente.

Diareile nespecifice sunt frecvente la broastele testoase, fiind urmarea unor dereglari pasagere a tranzitului digestiv, si sunt determinate fie de o scadere brusca de temperatura sau de o digestie necorespunzatoare. O dieta hidrica timp de 2-3 zile, insotita de un pansament gastric, eventual administrarea unui vermifug, sunt suficiente pentru indepartarea diareei.

Unii viermi paraziti ai tubului digestiv pot provoca diaree, care trebuie tratata imediat, aplicand un tratament antiparazitar.

Constipatia este de asemenea intalnita la testoase, fiind favorizata de o alimentatie necorespunzatoare, la care se adauga un consum exagerat de nisip si pietris. Antidotul acesteia il reprezinta administrarea de ulei mineral, al carui efect, desi lent, este foarte eficace.

Pneumoniile si bronhopneumoniile sunt destul de frecvent intalnite la testoase si de cele mai multe ori cu efecte letale. Ele sunt rezultatul unor conditii de intretinere necorespunzatoare, cum ar fi: stresul, temperatura si umiditatea neadecvata, defecte de alimentatie etc.
 * 6. Bolile aparatului respirator**

Inflamatiile cailor respiratorii sunt des intalnite la testoase si se manifesta sub forma unui jetaj mucopurulent ce se scurge din cavitatile nazale. Ele mai pot avea o respiratie zgomotoasa sau isi mentin gura intredeschisa. In aceste cazuri, se vor asigura testoaselor afectate, locuri calde, ferice de curentii de aer si se vor efectua inhalatii.

O scadere brusca a temperaturii este de cele mai multe ori cauza aparitiei unor pneumonii sau bronhopneumonii. Simptomele apar dintr-o data sau dupa o rinita si se manifesta prin respiratie grea, frecventa stranuturilor si o scurgere de lichid la nivelul cavitatilor nazale. Cand afectiunea este unilaterala, testoasele de apa dulce se apleaca pe partea plamanului lezat, care a pierdut rolul de flotor.

Tratamentul trebuie sa fie rapid si consta in incalzirea testoaselor si ferirea lor de curentii de aer, efectuarea unor inhalatii de cel putin 3 ori pe zi si administrarea de vitamine pe cale injectabila.

Scurgerile oculare intalnite uneori sunt determinate de prezenta unui corp strain la nivelul ochiului sau eventual de o infectie. In acest caz, se va curata cu grija ochiul si se va aplica o solutie cu antibiotice.
 * 7. Bolile ochilor**

Umflarea pleoapelor si conjunctivita intalnite la testoase sunt determinate in principal de carenta in vitamina A. Se pot distinge mai multe stadii si anume: simpla tumefierea a ploapelor, ploape lipite de un lichid muco-purulent etc.

Tratamentul consta in aplicarea unor unguente in care sunt inglobate vitamina A si administrarea unor ratii bogate in vitamina A. De asemenea, de 2 ori pe saptamana, se pot administra injectii cu vitamina A. Administrarea acestei vitamine nu trebuie sa fie excesiva, caci hipervitaminoza este si ea periculoasa, asa dupa cum a-a aratat in acest capitol.


 * Otitele**. Absenta pavilionului auricular si al conductului auditiv extern fac ca timpanul sa fie foarte superficial, practic la nivelul pielii. Maladia se manifesta sub forma unei umflaturi ce se gaseste amplasata la jumatatea distantei intre ochi si comisura labiala care ridica timpanul. Este mentionata mai rar la testoase.

La broastele testoase terestre, economia pierderilor de apa conduce la emisia de urina semi-solida foarte bogata in acid uric si urati. Testoasele acvatice elimina urina sub forma lichida (uree, amoniac). Tulburarile acestei eliminari, patologiile renale, pot conduce la depozite de urati in vezica (calculi renali). O lipsa a adaptarii sau dezechilibre alimentare pot fi la originea calculilor.
 * 8. Bolile aparatului excretor**

Hexamitoza este singura afectiune parazitara importanta a aparatului urinar. Testoasele se infesteaza ingerand chisti ai acestor protozoare care elibereaza in cloaca paraziti, ce urca apoi pe caile urinare, pana la rinichi. Animalele sunt in general slabite si se deplaseaza cu greutate.

Mai des se intalnesc la nivelul membrelor si a cozii, urmare a muscaturilor sau a caderilor de la inaltimi mai mari. La animalele de talie mare se poate folosi gipsul, in schimb pentru cele mici problema este mai delicata. Fracturile la nivelul carapacei se por intalni uneori la testoasele terestre si se produc ca urmare a unor caderi de la inaltime, striviri sau socuri puternice. In aceste cazuri, animalul trebuie izolat atat de ceilalti indivizi, cat si de eventuale surse de infectie. Se va recurge la o dezinfectare foarte atenta a fracturii si se va asigura o temperatura mai ridicata. Aceste masuri pot conduce la vindecarea animalului, mai ales ca el are o putere de regenerare fantastica si o rezistenta deosebita.
 * 9. Fracturile**

Se intalnesc uneori ondivizi cu manifestari connvulsive, miscari dezordonate sau chiar paralizii partiale sau totale. Ele apar rapid, urme a unor cauze bacteriene, inflamatorii sau intoxicatii, mai ales de natura medicamentoasa. Tratamenul acestor afectiuni se face de catre medicul veterinar si el este de durata relativ lunga.
 * 10. Afectiuni nervoase**

Intalnite frecvent la testoase, sunt de cele mai multe ori rezultatul unor conditii necorespunzatoare asigurate pe durata incubatiei. Astfel, o temperatura prea scazuta conduce la aparitia unor anomalii ale cozii si ale membrelor. O umiditate insuficienta poate provoca modificarea numarului si formei solzilor carapacei. Se mai intalnesc cazuri de hermafrodism, siameze, cu mai multe membre etc.
 * 11. Anomalii congenitale**

In momentul depistarii unei testoase bolnave, prima actiune pe care o vom avea in vedere va fi ridicarea sau scaderea temperaturii la cea optima (25-32 °C), crescand sau crescand cu 2-4 °C pe zi, pana la atingerea valorilor normale. Acest lucru este necesar pentru a favoriza mecanismele de aparare si scaderea rezistentei germenilor.
 * 12. Posibilitati de tratament ale broastelor testoase**

Foarte important este ca atunci cand am constatat ca broasca testoasa este bolnava sa nu lasam sa hiberneze, indiferent de anotimp, deoarece scaderea temperaturii amplifica agravarea unor tulburari, cum ar fi pneumoniile, septicemiile etc.

Un alt element pe care trebuie sa-l avem in atentie este lumina, care prin efectul ultravioletelor stimuleaza diferitele functii ale organismului si in primul rand pe cele neuroendocrine. In acest sens, tinand cont si de comportamentul speciei, animalele vor fi asezate la soare sau se va utiliza o lampa cu ultraviolete, fara a depasi 10-25 de minute pe zi.

Animalul bolnav trebuie ferit de contactul direct cu celelalte animale, considerent pentru care se va izola partial, fara insa a-l sustrage complet din ambianta generala, deoarece unele exemplare sunt mai sensibile si pot trece la o anorexie totala.

Apa administrata va fi verificata sa nu auiba microorganisme, sa fie curata si schimbata la intervale cat mai mici. La administrarea medicamentelor pe cale bucala se va avea in vedere ca acestea sa se dilueze cu apa numai in momentul utilizarii lor. De asemenea, ele pot fi amestecate in furaje, sau daca se prezinta in solutii, injectate in mici bucati de carne. Daca nu se pot administra injectabil, se poate trece la indopat, metoda la care se recurge in cazul in care animalele nu se mai hranesc sau cand sunt foarte slabite. In mod obisnuit, sunt preferate injectiile, deoarece doza de medicamente stabilita pentru administrare este foarte precisa. Pentru a evita accidentele este necesara contentionarea corecta a testoaselor, care obisnuit se face de catre doua persoane. Injectiile subcutanate se fac in pliurile gatului, sau pe fata interna a membrelor si uneori chiar sub coada. Cele intramusculare se administreaza in mod frecvent in muschii pulpei sau in cei pectorali.

Pentru afectiunile aparatului respirator se precticasu succes inhalatiile cu diferite produse, in funtie de tipul afectiunii. In acest sens, intr-un bol cu apa fierbinte se introduce substanta inhalata, iar animalul este obligat sa stea timp de 10 minute intr-un spatiu pe cat posibil redus, pentru a efectul sa fie benefic. modul de injectare a broastelor testoase In cazul unor rani sau abcese se utilozeaza lotiuni sau unguente antiseptice, cu mentiunea ca in aceste medicamente nu se va folosi alcool, deoarece exista riscul de absortie la nivelul pielii si de intoxicatii (mai frecvente la testoasele acvatice). In acelasi sens, se impun restictii in utilizarea formolului si a iodurilor pentru animalele bolnave si pentru dezinfectia spatiilor de cazare sau a celorlalte componente din interiorul acvariului.
 * [[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig28-1.jpg width="250" height="192"]][[image:http://www.testoase.go.ro/files/images/fig28-2.jpg width="250" height="196"]] ||

Nu se vor folosi medicamente a caror toleranta de dozaj nu se cunosc, deoarece exista riscul ca in loc sa facem bine animalelor, sa le agravam situatia si sa le pierdem

STIATI CA ... Broasca testoasa are o rezistenta formidabila la foame, ce poate ajunge pana la 400 de zile. Cea mai grea broasca testoasa din lume la ora actuala este broasca testoasa pieloasa LUTHUL (Dermochelys Coriaceea), care are o greutate de 700 Kg si o lungime de 2-3 m; ea inoata cu viteza unui atlet in cursa de 100 m si traieste numai in apele marine. Cele mai mari broaste testoase de uscat traiesc in Insule le Galapagos (Testudo elephantopos) si in Insulele Oceanului Indian. Ele depasesc 1 m lungime si o greutate de 250-400 Kg. In America de Nord traieste o broasca testoasa de circa 100 Kg, care se remarca prin carapacea ei neregulata si printr-o limba prevazuta cu un apendice in forma de vierme pe care-l misca atat de convingator, incat atrage pestii drept in gura. Insula cea mai populata cu broaste testoase uriase este Aldabra din arhipelagul Seychelle (Oceanul Indian), declarata rezervatie naturala. Pe acesta insula traiesc peste 100.000 de broaste testoase uriase. Broasca testoasa din specia Testudo Radiata traieste peste 200 ani. In anul 1961 in Desertul Gobi a fost descoperit scheletul unei broaste testoase de dimensiuni uriase. Acesta a apartinut speciei Ankylozaur si atingea 2 m inaltime si 5 m lungime, considerent pentru care geologii au denumit-o "tancul catarator". Pe coasta Cubei a fost gasita in anul 1937 o broasca testoasa gigant, cu o lungime de 4 m si in varsta de peste 500 de ani, ceea ce presupune ca traia inca de pe vremea cand Columb a descoperit America. Puterea de regenerare la broastele testoase este extraordinara. Astfel, daca carapacea unei testoase este ranita sau arsa in proportie de 70%, ea are puterea de a si-o reface in unul sau doi ani. Chiar daca au suferit amputari grave, broastele testoase pot trai luni de zile. Astfel, naturalistul italian Redi, a scos creierul unei broaste testoase si cu toate acestea, ea s-a miscat in spatiul destinat timp de inca 6 luni. O broasca testoasa de dimensiuni mici, daca prinde in gura o nuia sau o sfoara, poate sta atarnata de ea zile intregi. Dusmanii broastelor testoase sunt in general carnivorele: jaguarul, tigrul, pisicile sau unele pasari, cum sunt vulturii, care le ridica in aer daca nu au dimensiuni prea mari si le lasa se se izbeasca de stanci, pana ce crapa carapacea. In mediul marin, dusmanii testoaselor sunt reprezentati mai ales de rechini. Solzii carapacei de la unele testoase sunt prelucrati prin incalzire, obtinandu-se renumita "baga" din care se confectioneaza piepteni, manere de curite, rame de ochelari, cutii etc. O specie care traieste in Madagascat depune in timpul reproducerii 80-180 oua, din care bastinasii pregatesc un ulei comestibi de foarte buna calitate. Creierul broastei testoase este mic si putin evoluat, in schimb organele de simt, cum sunt: vazul si mirosul, sunt deosebit de fine, fiind capabile sa sesizeze imediat variatiile de lumina foarte putin diferentiate, precum si urmele foarte slabe de mirosuri. Una din cele mai frumoase broaste testoase este testoasa cu stele, pe care o intalnim pe coastele de rasarit ale Indiei. Carapacea este de forma ovala, cu centrul boltit si cu colorit feeric. Celelalte placi compun un desen pe fond negru, prin care radiaza benzi de culoare in galben marmorat. In Africa si Madagascar traiesc broastele testoase de uscat - pantera (Testudo paradalis) care au o greutate medie la varsta de adult de pana la 40 Kg, iar coloritul carapacei aminteste de cel al blanii de leopard. De multe ori in timpul unor vanatori, cei neavizati s-au speriat cand au zarit de departe culorile de avertizare ale broastei testoase, asemanatoare leopardului. Broasca testoasa - vultur (Macroclemys temurinckii) ce traieste in Golful Mexic, pe cursul inferior al fluviului Missisipi, este foarte agresiva, atacand nu numai animalele, dar si omul, avand o lungime ce poate atinge 1.5 metri. Testoasa-de-baga (Eretmochelys imbricata), ce traieste in marile calde, este in general carnivora, avand insa carnea ei otravitoare si cei care au consumat din aceasta carne au suferit accidente, nu de putine ori mortale. Pentru consum, carnea se fierbe 2-3 zile si numai apoi se poate utiliza in hrana. Un comportament mai particular il intalnim la masculul apartinand Tesoasei-de-baga, care in larg, daca este prinsa o femela, sunt in stare sa o urmeze si in barca pescarilor si de multe ori s-a intamplat ca barca sa fie rasturnata, iar masculul inselat in sperantele sale (broasca femela fiind moarta) sa se repeada la pescar, acesta ne mai avand nici o sansa de scapare. Cunoscand comportamentul masculilor, bastinasii folosesc pentru prinderea acestora, geamanduri sau forme asemanatoare cu a testoaselor ce sunt legate cu sfoara de barca; masculii se reped asupra lor si "le imbratisaza", iar pescarii ii trag in barca si ii valorifica. Pe coastele de nord-est ale Australiei, in dreptul faimoasei Mari Bariere de Corali, se gasesc broaste testoase gigant care se folosesc de asa-zisele "curse de fond" ale serbarilor traditionale ale bastinasilor.

TIPURI DE TESTOASE Este o specie de talie mijlocie, ca adult avand o lungime de 20-25 cm. si o greutate de 1.5-2 Kg. De multe ori este apreciata ca o specie pitica avandu-se in vedere ca la nastere masoara doar 3-4 cm si greutate de 10g., iar la faza de tineret pastreaza dimensiuni relativ reduse. Originara din America de Nord, mai precis din regiunile subtropicale, este in prezent tot mai raspandita in lume. La tineret, coloratia exteriorului este foarte intensa, cu parte dorsala verde, brazdata de linii galbene, verzi si negre, care se extind si la nivelul gatului, capului si membrelor. De fiecare parte a corpului, in zona posterioara a ochiului se gaseste o pata de culoare rosie, de unde de altfel ii vine si denumirea de testoasa cu tample rosii. Uneori se poate observa pe suprafata capului o dunga sibtire, de culoare rosie, mai mult sau mai putin intensa (plansa 1-2).
 * Broasca testoasa cu tample rosii sau de Folrida (chrysemys scripta elegans)**

Pe masura inaintarii in varsta, testoasa cu tample rosii se inchide la culoare, ajungand la maturitate pana la o nuanta de verde brun, cu reflexe violete, ceva mai pronuntate la masculi. Liniile galbene sunt mai putin evidente si conturate, iar zonele post oculare au o coloratie rosie mai putin sensibila. Cu inaintarea in varsta se mai poate observa si o crestere relativ exagerata a ghearelor, care exista un indiciu in aprecierea varstei.

In mediul natural, sunt raspandite indeosebi in zonele brazdate de cursuri de apa cu deplasare lenta, mai putin adanci sau in terenuri inundate o mare parte a anului, zone malastinoase, bazine acvatice naturale sau artificiale, balti si lacuri care beneficiaza de o bogata vegetatie micro si macrofita.

In perioada activa, se remarca printr-o predilecta tendinta de insorire si odihna, pe care o petrece in varful unor pietre, pe vegetatie lemnoasa rasturnata, taluzuri, bancuri de nisip sau alte zone mai ridicate.

Carnivora prin excelenta in primele stadii de viata, se hraneste cu fauna acvatica sau terestra, apoi devine la varsta de adult omnivora, hranindu-se atat cu componente vegetale, cat si animale.

Broastele testoase cu tample rosii sunt tot mai cauate de amatori, exportandu-se din America peste 5 milioane de capete anual, indeosebi in Europa si Extremul Orient. Ba mai mult, in unele tari au inceput sa se aclimatizeze chiar in mediul natural de adoptiune. Cresterea acestei specii nu se poate face fara a se avea in vedere indrumarile si sugestiile pe care vi le oferim in acest site, la care se adauga cerintele broastei testoase la un moment dat, in functie de conditiile asigurate. Broasca testoasa europeana este de talie mica spre mijlocie, prezentand varietati cuprinse intre 15-25 cm. Formatul corporal este diferit in functie de categoria de varsta, evoluand de la o forma relativ rotunda la tineret, la o forma ovala la materialul adult.
 * Broasca testoasa de apa europeana sau Cistuda (emys orbicularis)**

Membrele testoasei de apa sunt foarte puternice, in forma de coloana, cu labe puternice si palmate, prevazute cu gheare lungi si puternice, in numar de 5 la membrele anterioare si 4 la cele posterioare. Ca particularitate,putem mentiona ca ghearele sunt unite printr-o membrana interdigitala, care le permite deplasarea usoara in apa.

Corpul este bine inchis intr-o carapace dura, osificata, acoperita cu placi de natura cornoasa. Placa anala a carapacei este intreaga, nedevizibila, coada scurta, fara terminatie cornoasa. De ambeleparti ale cozii, pe partea interna a coapselor, sunt prezenti cate un tubercul conic cornos. Culoarea este foarte variabila, cu tesutul de nuanta ce se extinde de la brun pana la negru, pe suprafata careia se gasesc raspandite mici pete sau linii de culoare galbena. Pe regiunea capului, a gatului si a membrelor se gasesc de asemenea pete de culoare galbena. Broasca testoasa de apa este raspandita pe un areal mare, ce cuprinde Europa, Asia Occidentala si Africa de Nord-Vest. In Romania, ea a fost raspandita pe aproape tot cuprinsul tarii, dar in efective relativ reduse, iar astazi este tot mai putin intalnita. Locurile preferate ale acestei broaste testoasesunt malurile lacurilor cu vegetatie acvatica bogata, precum si zonele mlastinoase, greu de strabatut de alte animale.

Ii place foarte mult sa stea pe marginea apei, dar la cea mai mica alarma se arunca in apa si dispare in masa ei. Este o specie foarte agila, deplasandu-se usor in apa, unde de altfel in mod obisnuit se si hraneste. Carnivor ferce, isi asteapta prada plutind printre vegetatia acvatica. Prada care se apropie este prinsa prin destinderea fulgeratoare a gatului si omorata rapid prin miscarile repetate ale mexilarelor. Dupa aceea, broasca testoasa se retrage sub apa, unde prada este sfasiata in bucati. Hrana acestor broaste o constituie: crustaceele, nevertebratele terestre, rozatoarele, chiar pasarile tinere, pesti, insecte, viermi si foarte rar, unele componente vegetale.

Aceasta specie ierneaza pe fundul apelor, o data cu sfarsitul toamnei si pana la inceputul lunii aprilie. La finele lunii mai sau inceputul lunii iunie, femela depune 3-16 oua de marimea oului de porumbel, in regiunile inundabile ale Deltei Dunarii, se urca uneori in salcii si depune ouale in pamantul afanat din scorburi, dar obisnuit pe mal, nu departe de luciul apei.

In mod obisnuit, toamna sau chiar primavara urmatoare, puii ies din oua, spargand coaja cu ajutorul unui dinte de eclozare de natura cornoasa, situat pe maxilarul superior. In captivitate, aceste testoase nu intra in hibernare in conditiile in care se tin la o temperatura ridicata (cea a camerei), dar in acest caz necesita o ingrijire atenta din partea noastra.

Broasca testoasa de apa europeana este in prezent amenintata cu disparitia, datorita reduceii conditiilor naturale, a poluarii, a amenajarilor hidrologice si chiar a cruzimii unor oameni, fiind ocrotita de lege in toate tarile unde este prezenta. Broasca de talie mijlocie, are circa 4 cm la nastere si respectiv 15-30 la varsta de adult. Raspandita indeosebi in zona Portile de Fier, pe vaile afluentilor Dunarii, cu precadere la marginea lizierelor de padure. Testul este convex, cu contur rotunjit, fara a se latii spre partea posterioara. Nu prezinta tuberculi cornosi in regiunea cozii. Solzul supracaudal este divizat in doua, iar formatul general este in mod obisnuit oval.
 * Broasca testoasa de uscat sau Hermann (testudo hermanni)**

Culoarea acestei specii este ocru-galben sau galben-portocaliu, cu pete de culoare neagra si doua benzi de aceeasi culoare la nivelul plastronului. Este o specie vegetariana prin excelenta, hranindu-se cu frunze, fructe de paduer, legume si foarte rar mici nevertebrate. Hiberneaza din octombrie pana la sfarsitul lunii aprilie, ingropata in pamant sau in mici pesteri prezente in stancile de la nivelul malurilor. Obisnuit, se reproduce la sfarsitul primaverii, cand femela depune 11-12 oua albe, sferice, cu un diametru de 3.5cm., pe care le ingroapa in pamant afanat. Puii eclozeaza dupa o perioada de 3-4 luni si masoara la nastere circa 4cm. Datorita modificarii biotopului, a poluarii, a necunoasterii si chiar a dezinteresului fata de specie, in prezent este pe cale de disparitie, fiind si ea ocrotita de lege.