Pasari+deosebite+-+Andreiescu+Raul


 * Delta Dunarii supranumita si "****Paradisul Pasarilor" este vizitata de peste** **325 de specii de pasari, dintre care** **70 sunt din afara Europei (China, India, Egipt, etc). Aproximativ 170 de specii sunt clocitoare, iar dintre acestea 40 sunt sedentare si 130 migratoare; cele neclocitoare sunt oaspeti de iarna si de pasaj primavara si toamna. Dupa originea geografica, pasarile apartin urmatoarelor grupe:**
 * **mediteranean;**
 * **europen;**
 * **siberian;**
 * **mongolian;**
 * **chinez;**
 * **arctic;**

-** **albe : pelicanul comun si cret, lopatarul, egreta mare si mica, lebada muta si cantatoare; -** **policrome : piciorongul, ciocintors, califarul alb, califarul rosu, vulturul codalb. Alte trei specii sunt luate in atentie pentru a fi protejate: cocorul, soimul dunarean, pasarea ogorului.**
 * In Delta Dunarii vietuieste 60% din populatia mondiala a cormoranului mic. 80% din avifauna europeana se intalneste in Delta Dunarii. 10 specii sunt ocrotite de lege, unele fiind cunoscute ca "****monumente ale naturii", deoarece sunt pe cale de disparitie. Pasarile ocrotite se pot grupa in 2 clase dupa culoarea penajului:

In Delta Dunarii se gaseste cea mai mare colonie de pelicani din Europa. Pelicanul este o specie protejata si reprezinta simbolul Deltei Dunarii. Fiind un oaspete de vara pelicanul traieste in colonii numeroase, la inceputul toamnei migrand spre locuri mai calde. Pelicanii se hranesc cu peste, foarte interesent este modul organizat si eficient in care vaneaza pestii. In imagine din dreapta este surprins un pui de pelican, pe lacul Puiulet in toamna anului 2002.** || ||
 * **PELICANUL

Fotografia din dreapta este realizata in noiembrie 2002 in japsa Militarova, care este un renumit loc pentru birdwaching, multe specii de pasari gasind aici o hrana imbelsugata. In stanga pui de lebeda surprins pe canalul Puiulet-Lumina: septembrie 2002.** || ||
 * [[image:http://www.caraorman.ro/delta/pasari/lebada2m.jpg caption="Click pentru a mari imaginea" link="http://www.caraorman.ro/delta/pasari/lebada2.jpg"]] || **LEBADA

In Delta Dunarii exista doua specii de cormorani: cormoranul mare si cormoranul mic. Cormoranii consuma cantitati mari de peste si cateodata vaneaza impreuna cu pelicanii. Cei doi cormorani se odihnesc pe o mica bucatica de plaur, undeva pe lacul Rotund.** || ||
 * **CORMORANUL


 * [[image:http://www.caraorman.ro/delta/pasari/lisitem.jpg caption="Click pentru a mari imaginea" link="http://www.caraorman.ro/delta/pasari/lisite.jpg"]] ||  || [[image:http://www.lumea-copiilor.ro/animale/pinguinii/pinguini1.gif width="115" height="80"]] ||   || **Pinguinul face parte dintr-un gen de pasari acvatice palmipede (cu degetele picioarelor in forma de palma), cu ciocul lung si aripile scurte, servindu-i ca inotatoare.** ||   || [[image:http://www.lumea-copiilor.ro/animale/pinguinii/pinguini2.gif width="115" height="80"]] ||
 * Cu mersul lor leganat, pieptul alb si spatele negru, pinguinii arata ca niste pitici imbracati in camasi si costume. Traiesc in special in apropierea malurilor inghetate din insulele Antarcticii, Noii Zeelande sau in insula Galapagos, fiind aproape singurii locuitori ai acestor locuri unde temperaturile coboara pana la – 600 Celsius!

Sunt foarte bine adaptati la frig, datorita unui strat gros de 4 centimetri de grasime, sub penele dese si lungi care acopera corpul. Aripile scurte ii ajuta foarte mult la inot, pinguinii putandu-se deplasa la mari adancimi cu viteze ce depasesc si 60 de kilometri la ora! Traiesc in colonii de sute sau chiar mii de familii, se recunosc si comunica prin strigate ascutite si sunt rareori atacati de dusmani, pe uscat sau in apa.

Cel mai mare dintre pinguini este pinguinul imperial, un nume pe masura lui: are o inaltime de 1,20 metri si o greutate de 20 - 45 kilograme. Penajul isi pastreaza aceleasi culori - alb pe burta si negru pe spate, in primii ani ai vietii. Ca adult, penele din jurul gatului pinguinului imperial devin galbene, apoi portocaliu-inchis, odata cu inaintarea in varsta.

Ouale de pinguin imperial - cam de 2 - 3 ori mai mari decat cele de gaina - sunt depuse direct pe pamant, printre stanci si bolovani. Locul ales nu are o prea mare importanta, singurul motiv care justifica denumirea de cuib fiind acela ca pinguinii aduna in jurul oualor pietre si roci, pentru a le proteja de vant si de alti pinguini. De clocirea oualor se ocupa masculul, in cele 62 - 66 de zile de pe an. In tot acest timp, imperialul pierde aproape jumatate din greutatea corpului.

Referindu-ne la greutatea acestor pasari, trebuie spus ca depinde in mod direct de temperatura. Astfel, cu cat este mai frig, cu atat pinguinii sunt mai mari, deoarece - stratul de grasime si penele crescand - rezista astfel mai bine la frig.

Desi majoritatea pinguinilor sunt foarte sociabili si familisti, cei imperiali fac exceptie de la regula, 8 din 10 perechi despartindu-se dupa numai un an. Cei care trec totusi de aceasta perioada vor forma familii, dand nastere la 1 - 2 pui pe an. Micutii pinguini sunt foarte galagiosi, iar strigatul lor - asemanator cu piuitul puilor de gaina - este singurul mod prin care sunt recunoscuti de parinti. Devin independenti dupa numai cinci luni, cand penele lor au crescut suficient pentru a le tine de cald.

Putin mai mic in inaltime (avand aproape un metru), regele-pinguin se diferentiaza de cel imperial prin ciocul mai lung si culoarea portocalie a penelor nu numai de pe gat, dar si pe piept. Hrana sa este formata din crustacee, pesti mici si plancton. Singurul pericol aparut in timpul pescuitului subacvatic este adus de leoparzii-de-mare (un fel de foci mai mari), de care “fug” inotand cu o viteza foarte mare. O alta calitate care ii ajuta sa nu fie vazuti de rechini, balene ucigase sau alti dusmani din apa este coloritul penelor. Motivul este simplu: de sus, i se vede spatele negru - culoare greu de depistat in adancul apei, unde este intuneric; de jos, se vede pieptul alb, de aceeasi culoare cu razele soarelui reflectate in apa.

Pinguinul Adelie este tot un singuratic locuitor al insulelor Antarcticii, numele sau venind de la cel al sotiei unui mare explorator francez, care a descoperit si studiat prima data aceste pasari, in 1840. Dintre toate rasele, pinguinii Adelie sunt cei mai harnici. Odata cu venirea primaverii, chiar daca gheata de la mal inca nu este topita, ei sunt primii care apar pe tarmurile inghetate pentru a-si face cuiburile. Strang cu atentie toate pietricelele pe care le gasesc - culese cu ciocul - si le asaza una peste alta, facand niste ziduri circulare ce pot atinge si jumatate de metru inaltime! Lucru care ii va face pe pinguinii sositi mai tarziu sa le fure din pietre, in timp ce “proprietarul” este ocupat sa alunge alti hoti.

Pinguinii Adelie sunt foarte sociabili si cel mai des intalniti in Antarctica. Exista cazuri in care - din cauza frigului puternic - s-au gasit cuiburi in apropierea zonelor populate de oameni, chiar la cateva sute de metri de casele acestora. Acest fapt se intampla si din alt motiv: pinguinul Adelie este mai pretentios decat cel imperial in ceea ce priveste locul in care isi face cuibul, preferand zonele cu mai multe pietre si bolovani, decat stancile sau gheata. Iar Antarctica este acoperita de gheata aproape tot timpul anului, in proportie de 98%.

Dintre pinguinii mici face parte si pinguinul cu creasta, numit si topaitorul de pe stanci. Aceasta pasare de numai 3 kilograme si 50 de centimetri inaltime are in varful capului un mot - asemanator cu o creasta - divers colorat, ciocul rosu-portocaliu si ochii rosii. Si merge, dupa cum ii spune numele, topaind. Prefera locurile in panta, cu putina vegetatie sau stancile pentru a-si face cuib, unde femela depune doua oua. Fiind mai putin rezistenti la frig, traiesc in insulele cu clima mai calduroasa din nordul Antarcticii si din sudul Americii de Sud.

Pinguinul albastru este cel mai mic dintre toate rasele, cantarind nu mai mult de un kilogram si avand o inaltime de numai 25 de centimetri. Traieste in sudul Australiei si in Noua Zeelanda si isi face cuibul in scorburi si tuneluri. Iese doar noaptea pentru a se hrani - obicei unic printre pinguini, de aceea este vazut foarte rar. Fata de oameni, pinguinul albastru este cel mai sociabil, traind in cuiburi facute in pamant chiar sub case sau in pietrisul de langa sinele de cale ferata. Chiar si cutiile de lemn puse special de oameni in paduri devin un culcus foarte primitor pentru micutul albastru.

De asemenea, aceasta rasa este si cea mai fidela in ceea ce priveste familia. Astfel, in majoritatea cazurilor, puii de pinguin albastru ajunsi la maturitate se intorc in preajma cuibului parintilor, loc in care vor naste si vor creste viitorii lor pui. Departarea fata de malurile inghetate si traiul in apropierea zonelor mai populate ii aduce pinguinului albastru si dezavantaje, deseori cuiburile lor fiind atacate de vulpi, nevastuici sau chiar caini. dimensiuni.

Exista peste 9000 de specii de pasari in intreaga lume. Dintre aceste specii, mai mult de 2500 traiesc in jungla, avand moduri diferite de trai si hrana. Evoluate din reptile, pasarile depun oua care sunt colorate in diversi pigmenti pentru camuflaj, reducand astfel riscul de a fi gasite de pradatori.**

=**Parada păsărilor**= În zona de nord a insulei Saunder din arhipelagul Falkland trăiesc netulburate patru specii de pinguini.Condiţii ideale pentru a ne apropia cu atenţie de aceste animale atât de îndrăgite. Era într-o zi de marţi, la început de decembrie, când a ajuns aici, la capătul lumii. Soarele se ridicase deja la orizont, norii străbăteau în goană cerul de deasupra insulelor, schimbând în permanenţă imaginea acestui teritoriu auster, ros de apele oceanului, iar călătorul din povestea noastră nu prea înţelegea unde se află. Lângă el au apărut Susan şi David, singurii oameni pe care urma să îi vadă multă vreme de acum încolo. După ce aceştia au străbătut un istm, au parcurs împreună, prudenţi, colonia uriaşă de pinguini, motivul pentru care Solvin Zankl, fotograful atras în lucrările sale de animale şi de natură, s-a aventurat atât de departe, până pe insula Saunders din arhipelagul Falkland, în largul coastelor de sud ale Argentinei. Şi iată că, în plin şes, Zankl şi însoţitorii săi au descoperit o stâncă impunătoare. Nimeni nu poate şti cum a ajuns aici această bucată izolată de stâncă, singura de acest fel din zonă, o masă uriaşă cu un acoperiş semeţ, un simbol al trăiniciei şi al siguranţei într-o regiune biciuită de vânturi puternice şi transformată de condiţiile atmosferice. În jurul acestei stânci s-au pripăşit şi păsările. La numai doi metri, se zăreşte un cuib de pinguini Magellan (Spheniscus magellanicus), săpat tainic în pământ, în care se odihnesc tatăl, mama şi doi pui. O stâncă oferind protecţie unei familii întregi. Pentru că zona din spatele stâncii uriaşe părea favorabilă unei şederi îndelungate, Susan şi David l-au ajutat pe fotograf să despacheteze: micul cort, sacul de dormit, ustensilele de gătit, cele câteva haine de schimb, echipamentul fotografic extrem de costisitor, computerul pentru stocarea fotografiilor, celulele solare şi bateriile de 12 volţi pentru alimentarea echipamentelor cu energie electrică. Un bagaj cântărind nu mai puţin de 80 de kilograme, de care are nevoie pentru a lucra şi a supravieţui la adăpostul stâncii uriaşe, în mijlocul pinguinilor. Apoi, Susan şi David au plecat, lăsându-l în urmă pe fotograf. Într-un un vehicul cu tracţiune integrală, cei doi au trecut peste un banc de nisip, pe lângă pinguini, pentru a ajunge la o mică staţie de observaţie a păsărilor de unde în săptămânile următoare îi vor aduce lui Zankl orez, paste, pâine şi ouă. Drumul a continuat peste dealurile aproape sterpe, peste pietre şi ierburi dure, cenuşii. O călătorie de nu mai puţin de trei ore pe o insulă fără străzi sau drumuri şi care s-a încheiat în mica aşezare din vechiul oraş britanic Port Egmont, ce are şi un mic aerodrom. Au ajuns acasă, pe insula cu o suprafaţă de numai 120 de kilometri pătraţi, unde trăiesc ca oieri, împreună cu câteva rude şi prieteni. Sunt cetăţeni britanici care îşi duc viaţa pe celălalt mal al oceanului, în mijlocul pustietăţii din Atlanticul de Sud. Iar Solvin Zankl, un bărbat puternic, de 35 de ani, a rămas singur sub stânca sa, la capătul sudic al Americii de Sud, în apropiere de Antarctica, pe una din cele 200 de insule care formează arhipelagul Falkland. Singur între cei zece mii de pinguini, înconjurat de ţipetele lor neobosite şi pătrunzătoare, de mirosul excrementelor, de o adevărată dezorganizare arhaică a unei colonii de păsări, într-un mediu vitreg omului, aşa cum afirmă fotograful. Zankl a optat cu bună ştiinţă pentru arhipelagul Falkland. Pentru că nicăieri nu ar fi putut să cunoască mai îndeaproape pinguinii. Spre deosebire de alte locuri, acesta nu este un teritoriu stăpânit de gheţuri veşnice, iar temperatura medie anuală este de 5 grade Celsius. Două din cele 18 specii de pinguini, şi anume pinguinul imperial (Aptenodytes forsteri) şi pinguinul adelie, trăiesc în frigul pătrunzător din Antarctica continentală. Celelalte specii sunt întâlnite în regiunile cu climă mai blândă din emisfera sudică, în cele mai variate condiţii climatice, între Noua Zeelandă, Africa de Sud şi America de Sud. Una dintre specii poate fi găsită mult către nord, pe insulele Galápagos, în apropiere de ecuator. Aici, pe insula Saunders, Zankl poate studia chiar patru specii. O posibilitate care nu apare în prea multe locuri din lume. Fotograful a rămas aici şase săptămâni, de la începutul lunii decembrie până la sfârşitul lunii ianuarie.**
 * Autori: Emilia Romer (TEXT) şi Solvin Zankl (FOTOGRAFII)

**Oamenii de stiinta au descoperit fosilele unui gen de pinguini necunoscut pana acum, care au trait acum 58-62 de milioane de ani in apele putin adanci la est de Noua Zeelanda. Pinguinii au fost numiti Waimanu, de la cuvintele maori wai (apa) si manu (pasare). Pinguinii Waimanu erau inalti de circa 70 de centimetri si semanau din multe puncte de vedere cu pinguinii de azi.**
 * //Citiţi întregul reportaj în paginile revistei GEO//**
 * [[image:http://www.caraorman.ro/delta/pasari/lisite2m.jpg caption="Click pentru a mari imaginea" link="http://www.caraorman.ro/delta/pasari/lisite2.jpg"]]


 * Importanta principala a acestor fosile este ca ele contrazic asa-zisa teorie a "big bang-ului" evolutiei pasarilor, care sustine ca pasarile ar fi evoluat rapid dupa ce dinozaurii au disparut acum 65 de milioane de ani. Profesorul Ewan Fordyce de la Universitatea Otago din Noua Zeelanda, care a analizat fosilele, a spus: "Dat fiind ca acesti pinguini au trait in marea din est la putin** **&lt;a href='http://a.softpedia.com/adclick.php?n=abda331e' target='_blank'&gt;&lt;img src='http://a.softpedia.com/adview.php?what=zone:13&amp;amp;n=abda331e' border='0' alt=''&gt;&lt;/a&gt;** **timp dupa extinctia dinozaurilor, inseamna ca alte grupuri de pasari inrudite mai putin cu pinguinii au trait chiar mai devreme".

Cercetatorii pot folosi fosilele pentru a plasa in timp copacul evolutiv al pasarilor, care este reconstruit pe baza informatiilor ADN. Co-autorul studiului, David Penny de la Universitatea Massey din Palmerston North, care a analizat secventele de ADN aviar, a spus: "Putem construi relativ usor copacul evolutiv plecand de la secventele ADN. Insa acest lucru nu ne spune mai nimic despre momentele in timp cand au aparut diferitele specii; de aceea, avem nevoie de aceste puncte de calibrare oferite de fosile".

Prin compararea ADN-ului pinguinilor cu cel al altor pasari, precum ratele, cercetatorii au putut sa stabileasca viteza aproximativa cu care s-a derulat evolutia pasarilor si au putut estima cand anume a trait stramosul tuturor pasarilor. Din aceasta analiza a reiesit ca acest stramos comun a trait acum circa 90 de milioane de ani.

Cu alte cuvinte, pasarile au trait alaturi de dinozauri pentru o anumita perioada de timp si le-au supravietuit acestora. Aceasta descoperire este intr-un anumit sens similara cu cea a unui mamifer care a trait alaturi de dinozauri si intareste ideea ca evolutia functioneaza gradual si nu prin "big bang-uri".**

**RESURSE

[|Descoperirea unui mamifer din Jurassic intoarce pe dos teoriile despre evolutia mamiferelor]

[|A fost descoperita veriga lipsa dintre pesti si animalele terestre cu patru picioare]

[|Au crezut ca a disparut acum 11 milioane de ani]

[|Balena si hipopotamul sunt veri primari]

[|A fost descoperita veriga lipsa dintre Homo erectus si Homo sapiens]

[|Similitudini fiziologice intre pasari si oameni]

[|Expertii se cearta din nou in legatura cu disparitia dinozaurilor]** =**Pinguinii**= * **Pinguinii sunt pasari acvatice palmipede cu pene negre si albe care au un mers leganat nostim. Dar, spre deosebire de majoritatea pasarilor, pinguinii nu pot zbura.** > Au pe limba lor un par tepos indreptat spre interior care impiedica alunecarea pestilor inapoi in ocean. > Pinguinii beau apa sarata. Au o glanda speciala in corpul lor care filtreaza sarea din apa pe care o inghit si care impinge sarea in afara ciocului incovoiat. Un fel de sistem de filtrare propriu!**
 * **Pinguinii petrec pana la 75% din timpul lor sub apa, cautand mancare in ocean.**
 * **Cand sunt in apa, plonjeaza, se scufunda si falfaie din aripi. Arata de parca ar zbura!**
 * **Corpul lor este construit cel mai eficient pentru a pluti, ei pot inota cu o viteza medie de 25 km/ora.**
 * **Pinguinii sunt animale cu sange cald (homeoterme) ca si oamenii, cu o temperatura normala de 37.7 grade Celsius (100 grade Fahrenheit). Si atunci, cum pot sa ramana calzi in locurile reci unde traiesc si in apele reci unde inoata?**
 * Ca si balenele, pinguinii au un strat de grasime sub pielea lor. Aceasta este acoperita de un puf, de mici pene peste care sunt suprapuse pene mai mari care sigileaza caldura. Pinguinii isi freaca penele cu un ulei produs de o glanda, pentru a le face impermeabile la apa si vant. Chiar si asa pinguinii au deseori nevoie de ajutor pentru a ramane calzi. In poze sau in video, veti vedea deseori grupuri de pinguini ghemuiti umar la umar, cu aripile stranse de corpul lor pentru a se incalzi unul pe altul. Pot sa se stranga asa pana la 5.000 de pinguini.**
 * **Pinguinii se hranesc cu animale oceanice. Regimul lor este bazat in principal pe pesti, chiar daca mananca si calmari, crustacei si un fel de creveti numit Krill.
 * **Oasele pinguinilor sunt solide si grele, care ii ajuta sa ramana scufundati si reduc nevoile de energie pentru urmaririle sub apa.**
 * **Unele specii de pinguini pot ajunge sa se scufunde pana la 300 metri adancime si pot sta sub apa pana la 25 de minute, desi majoritatea lor prefera scufundari mai scurte si mai putin adanci.**
 * **Pinguinii cresc in general in colonii mari si dense, unele avand pana la 180.000 de pasari.**
 * Pinguinul imperial face parte din ordinul Ciconiiformes, familia Spheniscidae, specia Aptenodytes forsteri.Pinguinul imperial este cea mai mare si rezistenta pasare marina. Traieste pe banchizele imense plutitoare ale Antarctidei, suporta temperaturi de - 20 grade Celsius si vanturile cu putere de uragan.

Pinguinul imperial, deplasandu-se cu pasi marunti, leganat si echilibrandu - se cu aripile, ofera un spectacol comic, in timp ce in apa se misca ager si armonios. Dimensiuni corporale: -lungime :112 cm -greutate corporala : 20 - 40 kg

Reproducere : Maturitatea sexuala : la varsta de 3- 6 ani Perioada de imperechere : din luna martie pana in luna decembrie Numarul clocirilor : 1 Numarul de oua : 1 Perioada de clocit : 64 zile

Mod de viata : Comportament : traiesc in perechi, in colonii a cate 500 - 20 000 perechi Hrana : pesti, raci Durata vietii : 20 ani

Specii inrudite : Ruda cea mai apropiata este pinguinul regal (Aptenodytes patagonica), foarte asemanator cu pinguinul imperial, dar mai mic : 85 cm lungime si 10 - 20 kg greutate.

Aria de raspandire : Pinguinul imperial este specia de pinguin care cloceste la punctul cel mai sudic al planetei, parasindu - si rar teritoriul.

Protectia speciei : Pinguinul imperial nu are multi inamici naturali. Cu toate ca azi avem cunostinta despre existenta a mai mult de 150 000 de perechi, poluarea continua a marilor sudice ameninta supravietuirea speciei.

Habitat : Pinguinul imperial traieste pe banchizele Antarcticii si ale marilor din jur, fiind astfel singura pasare din lume ce nu a pus piciorul pe taram uscat.Cu toate ca pinguinul imperial este un animal marin si isi procura hrana exclusiv din apa, cuibul si-l face la adapostul unui zid de gheata, la multi kilometrii de mare. Deoarece pasarile clocesc iarna, trebuie sa aleaga un loc unde gheata nu se topeste de la venirea verii pana cand puii devin independenti. Tocmai din acest motiv unele pasari se deplaseaza si pana la 100 de km in adancimea.

Inamicii si prada pinguinilor: In Antarctica traiesc mai mult de 300.000 de pinguini imperiali. In teritoriul lor de viata si chiar si in afara acestuia au putini inamici naturali. Numai leul de mare si balena ucigasa mai prind uneori cate un pinguin imperial mai dezvoltat. Pe banchizele plutitoare se mai intampla ca pescarusii rapitori sa fure cativa pui. Cel mai mare pericol pentru puii de pinguini il reprezinta totusi marele lup-de-mare.Pinguinul imperial vaneaza pesti si raci. Nu este considerat un inotator deosebit de rapid, atingand viteze de doar 6 - 8 km / ora.

Reproducerea: Curtarea incepe in martie. Pinguinii imperiali isi depun unicul ou intre lunile mai - iunie, in noaptea iernii antarctice. Parintii nu construiesc cuib, deoarece nu au materialele necesare. Pentru a-l ferii de frig, protejeaza oul tinandu-l pe picioare. Ori de cate ori parintii isi dau oul de la unul la altul, are loc si un ritual: scot un strigat cu ciocul tinut in jos. Femela - pinguin se intoarce la scurt timp in mare, lasand oul sub protectia masculului.

Masculul cloceste timp de 40 - 50 de zile, protejand oul de frigul de - 40 de grade Celsius cu ajutorul membranei de clocit ce ii atarna de la nivelul abdomenului. Masculii se aseaza aproape unul de altul pentru a pastra caldura, numarul acestora depasind uneori 6000.

Femela revine cu putin timp inainte de ecloziune, preia oul, iar apoi protejeaza puiul timp de 40 de zile. Masculul epuizat, care pana la acest moment a pierdut aproape jumatate din greutatea corporala, poate porni in sfarsit in cautarea hranei. Cand puiul devine suficient de mare pentru a fi singur, ramane cu puii de aceasi varsta intr-o "gradinita", parintii pornind la vanatoare.

Adaptari deosebite Pinguinul imperial s-a adaptat la cele mai neprietenoase conditii de mediu din lume. Mentinerea caldurii corporale este extrem de importanta, de aceea haina sa este compusa din mai multe duzini de pene pe centimetru patrat. Penele ce acopera stratul inferior de puf sunt scurte si tari, se lipesc unele de altele, formand astfel un strat de aer termoizolant. Pana si conformatia pinguinului imperial serveste la pastrarea caldurii, suprafata sa corporala este mai mica proportional cu greutatea.

Stratul termoizolant de grasime este si o sursa importanta de energie. Structura cailor nazale prezinta un sistem de schimb al aerului, incat in expiratie pierde o cantitate mica de caldura. Membrele posterioare si membrana interdigitala s-au dezvoltat astfel incat si la acest nivel pierderile de caldura sunt minime. La pastrarea caldurii contribuie si faptul ca pinguinii stau in grupuri, aproape unul de altul.

Stiati ca.... • Pinguinul imperial se poate scufunda pana la adancimi de 265 m si poate ramane sub apa chiar si 18 minute, mult mai mult decat celelalte specii de pasari. • In sezonul de clocit, masculul nu mananca nimic intre luna martie si iunie - iulie, adica se infometeaza timp de 110 - 115 zile.** ||