Vioara

=media type="custom" key="553533"media type="custom" key="553537"media type="custom" key="553551"media type="custom" key="553555"= =**Vioara**= este un instrument cu //coarde // şi arcuş. Coardele sunt acordate în cvinte perfecte şi sunt întinse peste una din feţele unei cutii de rezonanţă, vibrând atunci când arcuşul este tras peste ele sau când sunt ciupite. Comparativ cu celelalte instrumente cu coarde şi arcuş (viola, violoncelul şi contrabasul ), vioara este cel mai mic instrument şi generază sunetele cele mai înalte. Alţi termeni populari folosiţi pentru vioară sunt: //violină//, //scripcă//, //diblă//, //lăută// sau regional //ceteră//. Persoana care cântă la vioară se numeşte violonist sau lăutar. Persoana care construieşte sau repară o vioară se numeşte lutier.  = Istoria viorii = Vioara a apărut în nordul Italiei, în prima parte a secolului al XVI-lea. Cel mai probabil a fost inspirată de trei tipuri de instrumente: //rebec// (care exista încă din secolul al X-lea ), //viola da gamba// şi //viola da braccio//. Una din primele descrieri explicite a instrumentului, inclusiv a folosirii lui, a fost în //Epitome musical// de Jambe de Fer într-o lucrare publicată în anul 1556, la Lyon. Deja la acea vreme vioara începea să se răspândească în Europa. Din documente reiese că cea mai veche vioară cunoscută care avea patru coarde (aşa cum au viorile moderne) a fost construită în 1555 de către Andreea Amati (Andrea Amati). Viorile care au precedat-o aveau doar trei coarde. Vioara a devenit imediat un instrument răspândit atât printre muzicanţii din stradă, cât şi printre nobili; spre exemplu în anul 1560, regele Carol IX al Franţei i-a comandat lui Amati 24 de viori. Cea mai veche vioară, care există şi în zilele noastre, a făcut parte din acest lot, fiind construită de Amati în 1564, la Cremona: //Charles IX//.