Arme,razboaie,batalioane....

media type="custom" key="477895"media type="custom" key="477893"media type="custom" key="477891"**toc**

=Batalionul 284 Tancuri este obligat sa faca performanta= =**Locotenentii si necunoscutele** = Un viitor mai bun sta sub semnul unor sperante de mai bine. In acest sens, tanchistii spera intr-o revigorare a armei si o fireasca asezare a lor in varful ierarhiei militare. Evenimentele din ultimii ani au relevat doua tendinte: in primul rand, transformarea si restructurarea subunitatilor de tancuri, iar in al doilea rand, operationalizarea unor structuri mai mobile de blindate. S-a incercat sa se dea un alt rol tanchistilor in jurul celui mai nou tanc din dotarea trupelor romane – tancul TR 85M1. Acesta este considerat mult mai bun fata de modelele anterioare, iar instruirea se face dupa posibilitatile tehnicii respective. Stindardul acestei pregatiri este tinut de ** Batalionul 284 Tancuri **, deocamdata, singura structura ce are in dotare TR 85M1. De aceea, este intr-un fel normal ca cei mai buni tanchisti sa se gaseasca aici. Noua tehnica i-a obligat la performanta. Aceasta a reiesit in numeroasele aplicatii, evaluari si exercitii comune cu parteneri straini. Amintim numai ultimul exercitiu bilateral de anvergura romano-italian la care au participat peste 500 de mijloace blindate. =Oameni noi, mentalitati diferite=

La ultimul exercitiu au participat pe functii de comandanti de tancuri trei locotenenti. Aceeasi promotie. Dupa un an, i-am regasit pe o treapta superioara din punct de vedere profesional. Astazi sunt proaspeti coman­danti de companie tancuri. Au incercat sa impuna ceva nou si sa transfere din mentalitatea si sperantele lor spre su­bordonati. Dar sa transformi mentalitatea este cel mai greu, ceea ce face deosebit de grea misiunea locotenentilor. Ieri, un stil de lucru, astazi, altul. Mai bun, mai performant? Timpul va demonstra. Cert este ca tinerii comandanti de companie au fost caliti in desele aplicatii si exercitii bilaterale cu partenerii straini. Deseori, acestia s-au evidentiat si au obtinut rezultate foarte bune. In acest scop si-au sacrificat familia si au pus pe primul plan cerintele meseriei. Iar daca acestia trebuie sa poarte un nume, ei sunt locotenentii Sorin Stegaru, Marius Rofel si Remus Taranu. Am stat de vorba cu ultimul, dar nu cel din urma dintre acestia, care ne-a impartasit cate ceva din gandurile sale legate de viitorul carierei de tanchist. Ca o pura coincidenta (sau nu, avand in vedere desele evenimente de acest fel), l-am gasit pe locotenentul Taranu in poligon, dupa o tragere de noapte. Acesta a inceput sa povesteasca despre rezultatele foarte bune de la tragere, iar din vorba in vorba am ajuns la postura actuala in care se afla. De fapt, doar scriptic este nou in functie... //"Sunt recent numit in functie, de doua luni, dar mi se pare un an. Am fost loctiitorul comandan­tului de companie, fiind si singur la subunitate. Avand experienta teatrului din Afganistan, am incercat sa aplic multe lucruri pe care le-am vazut si mi s-au parut bune. Unele probleme am reusit sa le schimb si sa implementez un alt gen de actiune si de instruire. Prin simplul fapt ca la instructie am stabilit module de pregatire, aceasta a devenit mai coerenta. La nivelul subunita­tilor, in lucrul cu oamenii, s-au vazut primele schimbari, dar s-au limitat, din nefericire, la acest nivel. Cu o mentalitate retrograda este foarte greu de luptat".// = = =Noi proiecte= Maiorul Marian Bae, noul comandant al Batalionului 284 Tancuri, si-a pus sperantele in actualul loc de munca. Trecerea de la o unitate teritoriala la una in curs de operationalizare i-a alimentat sperantele. //"In aceasta unitate, pot sa-mi desfasor activitatea pentru care m-am pregatit in scoala si in academie. Ma gandesc ca am posibilitatea sa-mi fac meseria, si anume instructia, mai mult decat oriunde, dincolo de problemele administrative".// Caracterul unitatii (in curs de operatio­na­lizare) este o garantie pentru multi ofiteri ca pot sa lucreze mai eficient, iar pregatirea acestora poate avea o finalitate dorita. Mai mult, efortul de impunere a unui stil modern este facilitat, in viziunea comandantului, de numirea in functiile de comandant de companie a tinerilor locotenenti cu experienta aplicatiilor si exercitiilor de o complexitate majora. Se prefigureaza o noua modalitate de a indeplini sarcinile de serviciu. Fostul comandant al batalionului, colonelul Emil Pasu, a lasat, dupa parerea maiorului Bae, un sistem de pregatire bine pus la punct. //"Acesta a fost omul potrivit la locul potrivit. Pentru mine este greu sa spun acum, la inceput, ce voi face//. //Pare a fi// //dificil de adus imbunatatiri intr-o unitate care a fost intr-o permanenta activitate de perfectionare. Predecesorul meu a fost un adevarat profesionist".// Singurele necunoscute raman resursele. In speranta ca greutatile generate de fondurile putine vor scadea, iar gradul de incadrare cu functii mici de ofiteri si subofiteri va fi mai bun, tanchistii galateni doresc performanta in instruire. Iar dincolo de deziderate raman problemele cotidiene ale omului, indiferent de grad. In plus, este important sa avem un sistem performant, care se face numai cu oameni si doar pentru ei.

=**ARMY**= =**Prima promotie** = D upa mai multe luni de initiere si armonizare, de studiere a doctrinei armatei americane si de contacte cu autoritati operationale si strategice ale Statelor Unite si Canadei, in iunie 2005, detasamentul canadian al //Centrului de Antrenament Afgan (CENA)// a dat prima promotie de militari afgani. Evenimentul a reprezentat o incoronare a eforturilor intreprinse de catre detasa­mentul canadian pentru crearea unui centru afgan de instruire colectiva. Canadienii au dorit, in primul rand, sa ofere unitatilor afgane posibilitatea unei instruiri militare care sa le permita participarea la misiuni de lupta specifice realitatii din zona. Multumita instructiei colective, comandantii Armatei Nationale Afgane //(ANA)// pot asigura aplicarea uniforma a competentelor tactice dobandite la Centrul de Instructie Militara de la Kabul. In cadrul operatiei //Enduring Freedom//, armata americana si aliatii lor s-au implicat in actiunea de instruire a armatei afgane, urmarindu-se ca Afganistanul sa aiba forte suficiente si bine antrenate. Inainte de a urma instructia colectiva la //CENA//, militarii din cadrul //ANA// au fost antrenati separat: recrutii, de catre echipele americane de instructie integrata //(EEI//), subofiterii, de catre cele britanice, iar ofiterii, de catre francezi. Dupa parcurgerea perioadei de instructie separata, ofiterii si subofiterii afgani au fost reuniti in asa-zisele “//kandaks-//uri” – batalioane, in limba bastu. In acest stadiu, ei au ajuns la //CENA// pentru a-si consolida cunostintele pe baza unor module de intructie colectiva, urmate de un exercitiu in timpul caruia prestatia lor a fost evaluata de catre personalul detasamentului canadian. Acesta nu dispunea de o suprafata de antrenament special desemnata, nici de instalatii adecvate, dar a stiut sa se adapteze si a transferat exercitiul in garnizoana Pol-e-Charki, la Centrul de Instructie Militara de la Kabul. Dupa depasirea dificultatilor amintite, exercitiul s-a desfasurat in conditii foarte bune. Pentru a-si putea imbunatati programul, la incheierea aplicatiei, detasamentul canadian a solicitat impresii din partea ofiterilor si subofiterilor americani si canadieni prezenti, precum si a celor afgani. Multi dintre cei din urma primisera certificate de recunoastere a randamentului lor exceptional in cadrul diferitelor activitati de instructie. “//Sunt asa de devotati militarii acestia, in pofida soldelor mici, a avantajelor reduse si a separarii de familiile lor! Ii admir. Vor fi niste adversari redutabili, extrem de competenti”//, declara Dave Fisher, instructor al //CENA//. In momentul plecarii din Kabul, militarii afgani ajung sa-si cunoasca mult mai bine rolul in cadrul Armatei Nationale Afgane, avand in acelasi timp confirmarea capacitatii lor de a actiona coerent intr-o colectivitate.

 =**DATORITA LOR EXISTAM NOI!**=

Transmisionistii isi fac simtita prezenta peste tot. De cele mai multe ori actioneaza din umbra, sunt nevazuti. Ei se bucura daca nu se aude nimic despre ei. Acest lucru inseamna ca toate legaturile functioneaza normal si pot fi linistiti. Celelalte arme ii cunosc foarte bine. Iata cateva ganduri despre ei: Comandor Gheorghe Matei, comandantul Bazei 71 Aeriana Campia Turzii: Transmisionistii au importanta lor in fiecare arma, dar la aviatie este vorba de un specific. Fara ei, noi nu ne putem desfasura activitatea. Ii am direct in subordine pe transmisionistii nostri si imi dau perfect de bine seama ce inseamna ei pentru aviatie si ce-au insemnat in conditiile in care nu aveau, cum au acum, tehnica performanta care sa-i ajute in indeplinirea sarcinilor. Avem adevarati profesionisti. Va dati seama, daca un circuit nu este la locul lui, nu functioneaza, startul intr-o activitate este compromis. Pentru ca el da siguranta zborului. In conditiile in care n-au avut conditii extraordinare, nici materiale, nici financiare, din cate stiu eu, si am o vechime de 18 ani in aceasta unitate, nu a fost vreodata un start care sa fie compromis datorita proastei functionari a sistemului de transmisiuni. Este un lucru extraordinar, dupa parerea mea. Datorita in principal daruirii cu care au lucrat oamenii acestia din subunitatile de transmisiuni. Daca ar fi sa nominalizez pe cineva, apreciez transmisionistii condusi de maiorul ing. Iulian Popescu. Acesta, pe langa faptul ca este un profesionist desavarsit, este un om de o integritate morala extraordinara. Locotenent-colonelul Adrian Soci, comandantul Batalionului 300 Infanterie “Sfantul Andrei”: Importanta transmisiunilor in cadrul operatiilor este vitala pentru patrulele si toate misiunile pe care le executa detasamentul romanesc in teatrul de operatii din Afganistan. Fara mijloace de transmisiuni performante si compatibile cu cele utilizate de ceilalti parteneri misiunea noastra ar avea de suferit. Transmisionistii pe care noi ii avem sunt dintre cei mai buni, selectionati inainte de inceperea pregatirii in tara. Prestatia lor a fost una profesionala. Am reusit o relationare foarte buna cu celelalte forte din Afganistan si spunem noi ca ne-am indeplinit misiunea cu aportul deosebit al baietilor de la telecomunicatii. In perioada in care noi am mutat locatia detasamentului am avut o legatura radio permanenta cu punctul de comanda al brigazii americane si am utilizat statia noastra in retea cu o statie de-a lor, ceea ce este foarte important si spune multe despre compatibilitatea mijloacelor de transmisiuni ale armatei noastre cu ale partenerilor din coalitie. Este foarte adevarat ca am avut zone oarbe, cum numim noi, pe harta de telecomunicatii, locurile in care legatura cu patrulele noastre a fost intrerupta, dar sunt zone in care predomina relieful muntos. Trebuie evidentiata si asigurarea legaturii cu familiile militarilor plecati de acasa. Avem un modul de comunicatii foarte bun in reteaua STAR. Este foarte greu de imaginat o zi fara legaturi, cred ca ar fi o zi teribil de ingrozitoare. Nu poti sa stai linistit ca si comandant, ca si stat major fara sa ai informatii de la cei pe care i-ai trimis in misiune. Dati-ne voie prin intermediul ziarului sa felicitam transmisionistii pentru toata performanta lor in compatibilizarea cu structurile armatelor NATO. Comandor Alexandru Macavei, comandantul Divizionului 50 Corvete: Pentru mine, transmisionistii sunt mana dreapta. Sunt cei care ma ajuta sa transmit toate ordinele sa dau toate comenzile care sunt necesare pentru conducerea activitatilor sau actiunilor militare. Rolul lor este foarte important. Apreciez la ei pregatirea lor de specialitate, ordinea si disciplina care, in arma transmisiuni, sunt la loc de cinste. Pentru ca de felul cum ajunge ordinul, in cat timp ajunge el, depinde rezultatul activitatilor pe care le desfasuram Nu s-a intamplat sa nu avem legaturi, pentru ca, prin natura lor, navele au mai multe mijloace de a asigura legatura. Dar, am simtit cum mi se facea pielea gaina, ca sa ma exprim plastic, cand ramaneam cu un singur mijloc de comunicare si exista pericolul sa nu mai avem legatura. Dupa parerea mea si din experienta pe care o am, pot sa spun ca transmisiunile in marina si in toata Armata trebuie sa fie la loc de cinste pentru ca realizeaza legatura intre centrul de comanda si cei care executa. Ca intr-un organism uman. Daca nu se realizeaza legatura intre cap si membre atunci organismul respectiv nu se mai poate descurca normal. In marina exista nave care dispun de sisteme de telecomunicatii performante, dar marea majoritate inca nu are asa ceva. Deci pot sa spun ca la ora actuala nu ne putem situa la nivelul la care ar trebui, din punct de vedere al comunicatiilor. Se fac eforturi, sunt in curs de derulare programe, dar mai avem pana sa ajungem la un nivel de interoperabilitate, cu alte marine din NATO sau din alte tari cu care desfasuram activitati. Avem cele doua fregate, avem “//Marasesti”,// mai avem o corveta care au deja aceste sisteme de comunicatii moderne. Dar sunt celelalte nave care nu dispun de asa ceva. Nu ca nu putem sa comunicam, dar realizarea legaturii este mai greoaie, transmiterea informatiilor se face cu dificultate. Pentru eforturile pe care le fac, transmisionistii trebuie sa fie la loc de cinste in toate armele, cel putin din punctul meu de vedere. Si le transmit mult succes! Maior Marcel Marin, seful statului major al Batalionului 284 Tancuri: Este o arma demna de luat in seama, avand in vedere ca pe fiecare tanc noi avem statii radio. Si daca nu suntem prieteni buni cu transmisionistii, nu facem nimic. Avand in vedere ca stau in tancul blindat, daca nu am legatura cu exteriorul, stau de pomana. Efectiv, nu pot sa fac nimic. Si la noi, relatia asta intre transmisionist si tanchist este foarte buna, cu toate ca transmisionistii, in unitate, sunt foarte putini. Si toti tragem de ei. Noi avem numai un pluton de transmisionisti care de-abia face fata la toate nevoile noastre. Dar relatia este buna. Datorita muncii pe care o depun baietii acestia, inainte, cand fac pregatirea pentru aplicatie, toate instalatiile, toata aparatura functioneaza. Si de aceea spun ca am o parere buna despre ei, pentru ca muncesc. Cateodata, nici nu au piese de schimb si trebuie sa improvizeze. Am chiar un locotenent care este un baiat foarte destept. Si, cateodata, ma si mir – cu maistrii si subofiterii pe care ii are – cum improvizeaza si le face pe toate. Piese nu prea sunt si, la un moment dat, ce faci? Cauta, improvizeaza, respecta si reguli, ca sa nu fie probleme. Relatia, in general, intre noi este buna. Le doresc mult succes si sa aiba parte de comunicatii cat mai bune, viabile. Ma uitam la ai mei, daca nu colaboreaza cu altii din alte unitati, iarasi este rau. Dar, in general, sunt baieti demni de lauda. La noi in unitate cel putin, tinem cont ca si datorita lor, existam noi. Locotenent-colonel FRANCISCO STOICA =**Coloanele permanentei**= Moto: ...”Si s-a nascut ziua de14 iulie 1873 din lacrima poporului roman in luptele purtate pentru libertate si jertfa de sange a fiului sau – TRANSMISIONISTUL - in fata caruia, noi, cei de azi, ne inchinam cu smerenie si-i dam un suprem si perpetuu ONOR!”... 14 iulie 2005. O zi oarecare insa pentru cei ce poarta pe epolet frumosul insemn al comunicatiilor (transmisiunilor) militare este un moment deosebit, o zi aniversara cu dubla semnificatie istorica si emotionala. Este Ziua Transmisionistilor Militari, aniversarea a 132 de ani de la crearea armei si 32 de ani de la absolvirea Scolii de Ofiteri de Transmisiuni de catre promotia, denumita simbolic //“100 de ani de la infiintarea armei Transmisiuni (1973)”.// Sarbatorind aceasta minunata zi, noi, promotia 1973, ne aducem aminte cu nostalgie de momentele traite in acele zile, de emotiile avute atunci cand am imbracat pentru prima data haina de “ofiter al armatei romane”, de clipa in care ni s-a taiat banda alba ce acoperea gradul militar, primul si cel mai frumos grad – cel de locotenent. Azi, la aniversarea armei, traim un moment emotionant, de cumpana, in care acele ceasornicului se dau inapoi pentru a cantari implinirile si tot ce este astazi doar pilda si timp al maturizarii, al transformarilor, al tineretii si daruirii in care s-au facut eforturi uriase, s-au format si transformat oameni si structuri, specialisti de valoare si de inalta performanta, s-a creat in arma comunicatiilor o traditie a muncii si ale actiunilor de calitate. In cei 132 de ani ai armei si in cei 32 de ani ale promotiei 1973, calea undelor a fost “batuta (strabatuta)” de multe cadre militare, unii dintre ei mai sunt in activitate, altii au plecat sau au fost promovati in diferite structuri, multi s-au pensionat, dupa unii au ramas doar amintirile, dar descoperim cu “placere” si satisfactie ca “lucrurile facute de mana tuturor raman marturie ca niste coloane ale permanentei”. Toata promotia 1973 a facut cinste armei insa simt ca trebuie sa-i amintim pe cativa dintre ei: generalul-maior dr. Dumitru Cristea, generalul de brigada dr. Adrian Bantas, chestorul Vasile Maior Ciocan, colonelul dr. Alexandru Osca, colonelul dr. Valentin Marius Radu, colonelul Vasile Humulescu, colonelul Ion Manolache, colonelul Vasile Cocean, colonelul Nicolae Dobre, colonelul (r) Ion Matei, Dumitru Morariu si multi, multi altii, intreaga promotie, aici incluzandu-l si pe cel care ne-a “indrumat” pasii in calitate de gradat, colonelul (r) Lica Pavel. Avand in vedere ca intamplarile si tot ce-a fost minunat in acesti ani vor fi rememorate la intalnirea generatiilor de transmisionisti cu prilejul zilei de 14 iulie – Ziua Armei Transmisiuni, doresc sa va urez - din “fruncea tarii – Banatul”: La multi ani, Transmisionisti! La multi ani colegilor din promotia 1973!

=joi, decembrie 21, 2006= 

Nu intentionam sa scriu ceva despre Revolutia din 1989, dar nu ma pot abtine. Am fost intristat sa citesc zilele acestea ca pt cei foarte tineri, revolutia este doar o pagina in cartea de istorie si nu inseamna nimic, si iau de-a buna tot ce avem acum. Imi aduc aminte vremurile cand statea lumea la cozi imense la oase cu un pic de carne, cand aveai dreptul la 6 oua pe luna si faina si uleiul si totul se dadea pe cartela. Cand la televizor se difuza doar intre 8 si 10 seara un program aiurea. Cand e ultima oara cand ati vazut o astfel de scena in centrul orasului? Imi aduc aminte ce panica era in Bucuresti pe 21 si pe 22 decembrie. Cand erau Dinescu si Caramitru in Televiziune si tineau discursurile alea care scoteau lumea in strada. Cand ne uitam intreaga familie la imagini din ceea ce acum numim Piata Revolutiei (nici nu mai stiu cum se chema inainte), si vedeam trasoare si baricade in flacari, si la fel si la Intercontinetal. Cand circulau tractoare cu remorca si camioane care imparteau la lume cate un ziar Libertatea. Si apoi la bunicii mei din Rm. Valcea, tot pana in revelion, cand circulau zvonuri despre unde ar fi fugit Ceausescu, sau ca a fost capturat, ca nu, ca a fost impuscat, ca nu... Cand invadase lumea cladirea Comitetului Central, si aruncau pe geam cartile comuniste si era un foc mare acolo si le arunca lumea pe foc, am aruncat si eu cateva... Scoala care anul acela a inceput abia prin februarie... Cand striga lumea "nu plecam acasa!" si apoi "armata e cu noi!" si ce rasuflare generala de usurinta a fost cand s-a aflat asta, ca armata a refuzat sa traga in lume si ca au trecut de partea poporului. "Si-a intors Dumnezeu fata si spre noi", si cele doua degete ale semnului victoriei, erau peste tot.

Pacat de toti cei care au murit, in majoritatea tineri, si care nu au beneficiat deloc de vremurile mai bune ce au urmat si tot urmeaza dupa revolutie. E pacat sa nu-si mai aduca aminte lumea de ei, pentru ca merita mai mult de atat. Si familiile lor merita un "multumesc", macar pt sacrificiul lor. media type="youtube" key="M0WXgDB9dQg&rel=1&border=1" height="373" width="425" Imi aduc aminte discursul ala penal al lui Ceausescu. Cand l-a huiduit lumea prima oara. Cand vorbea despre marirea cu cativa lei a salariului, cu o voce din aia de taran de te miri cum s-a putut ca un astfel de om sa ajunga sef de stat... Si cand siderat, in balcon, striga "Aloooo! Aloooooo!" la cei care il huiduiau din strada, lucru care nu i se mai intamplase niciodata si nimeni nu trecuse prin asta. Mereu mi se pare ca urmeaza sa zica "alo! n-ati vazut un cal maro?" dar din pacate au urmat lupte si victime, prea multe victime. In toate celelalte state din vechiul bloc comunist, loviturile de stat au fost fara varsare de sange in 89-90... doar la noi nu.

=Tancuri si blindate la Phenian = R. Scaesteanu Marti, 16 Ianuarie 2007Mai multe tancuri si blindate patruleaza pe strazile Phenianului, transmit agentiile internationale de stiri. Primele informatii referitoare la aparitia blindatelor in capitala nord-coreeana au fost difuzate, ieri dimineata, de presa sud-coreeana. Dar, potrivit unor surse care au dorit sa-si pastreze anonimatul, miscari de tehnica militara in zona Phenianului au fost inregistrate inca de vineri. Specialistii in telecomunicatii au anuntat ca, in ultimele zile, s-a inregistrat o crestere brusca a radio-comunicatiilor intre militarii nord-coreeni. Cum autoritatile nord-coreene pastreaza tacerea, au aparut supozitii, printre versiunile avansate numarandu-se posibilitatea unui puci, a unei lovituri de stat militare sau cea a unor manevre militare, relateaza agentia sud-coreeana Yonhap. Statele Unite si Coreea de Sud si-au exprimat preocuparea in legatura cu ceea ce se petrece la Phenian si nu au exclus ca in Republica Populara Democrata Coreeana (RPDC) sa aiba loc un puci. Experti ai Yonhap au evidentiat si ei scenariul unei "revolutii portocalii" in RPDC, evocand sanctiunile instituite, in octombrie 2006, impotriva Phenianului de Natiunile Unite, dupa lansarile de rachete si testul nuclear. RPDC se confrunta cu o foamete cumplita. Conform ziarului sud-coreean "JoongAng Ilbo" insa, aparitia blindatelor pe strazile Phenianului nu are nicio legatura cu un eventual puci, ci cu unele aplicatii militare, la care au participat unitati responsabile cu securitatea liderului nord-coreean Kim Jong Il. Unii observatori nu exclud ca la Phenian sa fi avut loc o parada, menita sa demonstreze capacitatea militara a Coreei de Nord, in replica la noile amenintari cu sanctiuni din partea SUA.