Regina+Elizabeta+-Sovre+Andrei™

media type="custom" key="618045" Regina Elisabeta I

In 1952, Printesa Elisabeta a devenit Regina Elisabeta a Marii Britanii. Fiind o regina extrem de populara, Elisabeta a calatorit mai mult decat toti monarhii britanici precedenti. In timpul domniei sale, desele ei aparitii in mass-media au adus monarhia mai aproape de poporul britanic. Desi regina, care in public respecta toate formalitatile si era aparent lipsita de emotii, continua sa fie extrem de admirata si de respectata, desi incepand cu anii �80 reportajele tabloidelor despre copiii sai si consortii lor au afectat in mod serios imaginea familiei regale. In 1992, si-a celebrat al 40-lea an pe tron, dar in acelasi an, o parte a Castelului Windsor a fost devastat de un incendiu; fiul ei Printul Andrew (nascut in 1960) s-a despartit de nevasta sa, Sarah Ferguson (de care a si divortat in 1996); fiica sa, Printesa Anne a divortat, iar fiul sau si mostenitorul tronului, Printul Charles si Printesa Diana s-au despartit (au divortat in 1996). Cel mai tanar fiu al reginei Elisabeta este printul Edward (nascut in 1964). In 1992, Elisabeta, cea mai bogata femeie din Anglia, a fost de acord ca, pentru prima data, sa plateasca impozitul pe venit. Desi a fost extrem de criticata pentru aparenta sa insensibilitate din zilele care au urmat mortii Printesei Diana (1997), a reusit sa redobandeasca respectul public pana la momentul implinirii primilor sai 50 de ani pe tron, care a fost sarbatorit cu mai putin de cinci ani mai tarziu.
 * ===Portret al Reginei Elisabeta I vandut cu 276.000 lire sterline=== ||
 * Un portret miniatura, infatisand-o pe Regina Elisabeta I a Marii Britanii, a fost vandut pe 5 iunie de casa de licitatii Christie's din Londra, pentru suma de 276.000 de lire sterline. Lucrarea realizata intre 1595 - 1600 de Nicholas Hilliard (1547 - 1619) facea parte dintr-o colectie particulara de 17 portrete miniaturi, vanduta ultima oara pe piata de arta cu peste jumatate de secol in urma.
 * Un portret miniatura, infatisand-o pe Regina Elisabeta I a Marii Britanii, a fost vandut pe 5 iunie de casa de licitatii Christie's din Londra, pentru suma de 276.000 de lire sterline. Lucrarea realizata intre 1595 - 1600 de Nicholas Hilliard (1547 - 1619) facea parte dintr-o colectie particulara de 17 portrete miniaturi, vanduta ultima oara pe piata de arta cu peste jumatate de secol in urma.

Portretul miniatura a fost pictat de artist in ultimii ani ai domniei reginei, fiind pana acum putin cunoscut colectionarilor si expertilor. Exista si alte versiuni ale lucrarii, doua dintre ele aflandu-se in colectia Muzeului Victoria & Albert, una in Colectia Regala si o alta in depozitele Muzeului Fitzwilliam. Intre aceste versiuni si cea vanduta la Christie's exista numeroase diferente, de la variatiunile costumului la cele ale fundalului.

Pictorul a ales sa trateze acest subiect dificil intr-o maniera aparte, specifica insa epocii, Regina Elisabeta I fiind infatisata ca Cynthia, Regina Marilor si a Pamanului, o compozitie idealizata care masca varsta reala a reginei, aceasta avand atunci peste 60 de ani. Potrivit surselor epocii, regina a fost cea care i-a cerut lui Hilliard o astfel de interpretare, iar pictorul, care ocupa functia de artist al Curtii Regale, a acceptat imediat ideea.

Unul dintre cei mai buni miniaturisti din istoria artei europene, Nicholas Hilliard s-a facut cunoscut in epoca prin atentia si migala cu care lucra orice compozitie, reusind sa redea extraordinar chiar si cele mai mici detalii, de la dantele la bijuterii. A inventat si o tehnica speciala pentru pictarea rubinelor, folosita si astazi, in egala masura reusind sa picteze suprafetele aurite. Folosea un amestec de praf de aur si miere, iar la final lustruia suprafata minuscula folosind un dinte de animal. Portretul Reginei Elisabeta I este remarcabil si datorita minutiozitatii cu care este realizata vestimentatia, chiar daca in timp s-a pierdut o parte din stralucirea originala.

Pretul cu care a fost cumparata miniatura stabileste un nou record intr-un domeniu care desi nu mai are popularitatea din secolele trecute, intereseaza si astazi o comunitate restransa de colectionari pasionati. || Elizabeta a reusit sa intretina relatii relativ bune atat cu Francezii cat si cu spaniolii, dar cu timpul aceste relatii s-au deteriorat. Atat in Franta cat si in Spania existau grupari protestante care s-au adresat Angliei pentru ajutor impotriva domnitorilor lor catolici. Desi Elizabeta si Cecil nu doreau sa indeplineasca aceste cereri, alti membri ai Consiliului Secret, ca Sir Francis Walsingham si contele Leicester sprijineau cu entuziasm protestantii straini. Regina scotiana, Maria Stuart a dat multa bataie de cap Elizabetei. Maria era ruda cea mai apropiata a reginei din partea tatalui, deoarece aceasta era stranepoata regelui Angliei, Henric al VII-lea, bunicul Elizabetei. Acest fapt insemna ca daca moare fara urmasi, Maria ii urma la tron. Maria era romano-catolica si din punctul de vedere al bisericii catolice, ea era domnitoarea legala a Angliei, deoarece casatoria parintilor Elizabetei nu era recunoscuta de Papa, deci nici domnia ei nu era legitima. Elizabeta a avut de a face in mai multe randuri cu comploturi care aveau ca scop inlaturarea ei de pe tron si incoronarea Mariei. Relatia intre Anglia si Spania s-a tensionat treptat. Elizabeta a permis marinarilor olandezi sa acosteze in porturile englezesti. Mai mult, chiar marinarii englezi s-au aventurat din ce in ce mai des in apele teritoriale spaniole din Lumea Noua. John Hawkins a fost primul englez care a transportat sclavi din Africa de Vest in coloniile spaniole din vestul Marii Caraibelor. Cand in portul San Juan d’Uloa a fost inconjurat de spanioli, impreuna cu compatriotul sau Francis Drake, abia au reusit sa scape lasand in urma lor o flota mica, majoritatea ei pierzandu-se. Drake si-a luat revansa ulterior pentru aceasta infrangere prin numeroasele atacuri indraznete asupra vaselor spaniole. Elizabeta a fost criticata vehement pentru pirateria „dracilor marini” englezi, de fostul ei cumnat, Filip, ajuns intre timp regele Spaniei. In 1568, revolta protestantilor scotieni a obligat-o pe regina Maria sa abandoneze tronul si sa se refugieze in sudul Angliei, lasand in urma fiul ei nou nascut, Iacob. Elizabeta, in loc sa o ajute, a intemnitat-o si a tinut-o prizoniera timp de 20 de ani. Intre timp, fiul ei, Iacob a ajuns pe tron, a fost crescut si educat de nobilii scotieni in spiritul principiilor protestante. Tensiunea dintre Anglia si Spania a atins apogeul la inceputul anilor 1580, cand Filip a incercat sa inabuseasca o revolta protestanta din Campia Germana, si a decis atacarea Angliei protestante. In 1585, Elizabeta a fost de acord sa ofere ajutor militar rebelilor protestanti, acesta fiind preludiul razboiului anglo-spaniol. Un an mai tarziu, seful serviciului secret, Sir Francis Walsingham a demascat o noua tentativa de lovitura de stat, care dorea instalarea Mariei pe tron. Toti consilierii reginei au propus executarea Mariei pe motiv de tradare, deoarece s-a considerat ca prizoniera a sprijinit complotistii. Desi cu multe retineri, pana la urma Elizabeta a acceptat executarea Mariei, sentinta a fost indeplinita in 1587. Nimic nu a mai stat in calea lui Filip sa atace Anglia. (Regina scotiana fusese pe jumatate frantuzoaica, si in cazul unei eventuale victorii asupra Angliei, cu certitudine ea ajungea pe tron. Filip era convins ca aceasta va simpatiza mai mult cu francezii, ori el nu a dorit sa faca aceasta favoare Frantei.) A construit o flota imensa, formata din 130 de vapoare, cu 7000 de marinari si 17000 soldati, numita Armada. Englezii au asteptat atacul cu o flota din 102 de vapoare. Vasele Armadei au fost zarite prima data de pe coastele sud-vestice ale Angliei in 19 iulie 1588. Vestea a fost transmisa prin uriase focuri de semnalizare. Amiralul flotei engleze era Lord Howard of Effingham iar secundul amiralului era Francis Drake. Strategia lor era sa iasa din portul Plymouth dupa ce Armada a trecut si sa-i urmareasca in sus pe Canalul Manecii. Cand Armada a ancorat in portul Calais pentru a imbarca alti 30000 de soldati, a suferit doua pierderi importante. Intai trupele au fost retinute in Olanda de soldati olandezi, si nu au ajuns in timp la Calais. A doua lovitura a fost incendierea unei parti importante a Armadei prin trimiterea unor vapoare incendiare, incarcate cu explozibil si material inflamabil, de catre Drake printre vasele ancorate in portul Calais. Vapoarele care au scapat focului s-au imprastiat. In ziua urmatoare, 8 august, vapoarele de razboi englezesti au atacat spaniolii la Gravelines. Soarta bataliei s-a decis cand o furtuna a impins Armada in Marea Nordului. Urmarite de englezi, vasele spaniole au fugit catre Scotia. Englezii au epuizat munitia si s-au retras, iar ramasitele Armadei au pornit catre Spania, ocolind Scotia si Irlanda. Numeroase vapoare au pierit in apele agitate de langa coastele Scotiei si Irlandei. Peste 60 de vapoare s-au scufundat, numarul victimelor ridicandu-se la aproape 20000. Anglia a fost salvata, iar planurile lui Filip spulberate. Ulterior Filip a mai trimis flote impotriva Angliei, dar nici una nu a insemnat un pericol atat de mare ca cea din 1588. Elizabeta si curtea ei fabuloasa isi petrecea majoritatea vremii in palatele regale din jurul Londrei: Hampton Court, Greenwich, Richmond, Whitehall si Windsor. Locul favorit al Elizabetei era Richmond. Cand se afla in Londra, nu se ducea niciodata in Turn. Poate ca din cauza celor doua luni petrecute acolo in timpul domniei Mariei, sau poate datorita galagiei create de animalele din gradina zoologica regala din apropiere. In fiecare vara, Elizabeta organiza „croaziere regale” in sudul si centrul Angliei, nu a vizitat insa niciodata nordul tarii. Mai multe sute de curteni si servitori o insoteau pe drum si erau primiti la curtile nobilimii din provincie. Vizita reginei reprezenta o favoare nu neaparat imbucuratoare, deoarece costul aproximativ al unei zile de vizita regala se ridica la 100.000 de lire sterline (in banii de azi). Regina a avut intotdeauna cativa curteni a caror companie o agrea in mod special. Ii numea „favoritii ei” si astepta de la acestia loialitate si afectiune neconditionata. Adesea sotiile acestora erau excluse de la curtea regala. Daca un favorit se insura fara binecuvantarea ei, atunci acesta risca sa ajunga in Turnul Londrei, cum s-a intamplat si cu Sir Walter Raileigh in 1592. Elizabeta s-a stins in 24 Martie 1603. Nu a desemnat niciodata succesor. De langa patul ei de moarte, primul ministru, Robert Cecil a trimis un curier la regele Scotiei, Iacob al IV-lea cu mesajul „a venit timpul lui” si astfel fiul fostei rivale a ajuns regele Angliei cu numele de Iacob I. Elisabeta I (7 septembrie 1533 – 24 martie 1603 ) a fost regină a Angliei şi regină a Irlandei din 17 noiembrie 1558 până la moartea sa. Elisabeta I a fost al şaselea şi ultimul monarh al casei Tudor (Henric al VII-lea, Henric al VIII-lea, fratele său vitreg Eduard al VI-lea, verişoara sa Jane şi sora sa vitregă, Maria I). A fost cunoscuta si ca : Regina Fecioara sau Gloriana S-a născut în 1533, din căsătoria lui Henric al VIII-lea al Angliei cu Anne Boleyn, care, cu puţin timp după naşterea fetei, a fost decapitată. Avea trei ani când toată lumea din curte a uitat de ea, unde până atunci fusese răsfăţată. Era o fată înţeleaptă, învăţată, cu un caracter violent, dar ştia să rămână şi izolată; a crescut între intrigi şi comploturi, care au făcut-o precaută şi bănuitoare. În 1558, la numai douăzeci şi cinci de ani, la moartea surorii sale Maria, i se încredinţează soarta ţării, care a devenit slabă şi săracă în urma războaielor şi a luptelor religioase. Elisabeta jura că îi va purta de grijă până la moarte. Aceste cuvinte au constituit pentru ea un jurământ cât se poate de real, lucru de care miniştrii şi consilierii s-au convins imediat ce au cunoscut caracterul noii stăpâne. Fiind convinsă că soarta i-a prilejuit urcarea pe tron, în timpul celor patruzeci şi cinci de ani de domnie îşi îndeplineşte sarcina cu multă maiestuozitate şi siguranţă în sine.Domnia reginei Elisabeta este denumită era elisabetană sau epoca de aur, fiind marcată de sporirea puterii Angliei pe plan mondial. Marii dramaturgi William Shakespeare, Christopher Marlowe şi Ben Jonson au avut o carieră înfloritoare în timpul domniei reginei Elisabeta.În plus, în aceeaşi perioadă, Francis Drake a devenit primul englez care a înconjurat globul; Francis Bacon şi-a expus viziunile filosofice şi politice şi s-a produs colonizarea Americii de Nord, sub Sir Walter Raleigh şi Sir Humphrey Gilbert. Elisabeta a fost o domnitoare temperamentală şi uneori indecisă. Indecizia sa, considerată a fi un defect de către consilierii săi, a salvat-o deseori de alianţe matrimoniale şi politice nefericite. Asemenea tatălui ei, regele Henric al VIII-lea, Elisabeta a scris poezie şi proză. Domnia sa a fost marcată de prudenţa în ceea ce priveşte acordarea de onoruri şi demnităţi. În timpul domniei reginei Elisabeta, au fost ridicate la rang nobiliar doar opt persoane: un earl şi şapte baroni. Elisabeta a redus de asemenea numărul consilierilor săi privaţi, de la treizeci şi nouă la nouăsprezece şi ulteriori la paisprezece.În timpul domniei Elisabetei I, Biserica anglicană devine Biserica oficială. Regina a stabilit o Biserică ce reprezenta un compromis între credinţa protestantă şi cea catolică.În anul 1587, Maria Stuart, regina scoţienilor a fost executată de Elisabeta I, pentru că a complotat împotriva ei. Elisabeta îl acceptă însă ca moştenitor pe fiul Mariei,Iacob VI Protestantul, al Scoţiei. Condamnarea la moarte a reginei Scoţiei a declanşat războiul cu Filip al II-lea, regele Spaniei. Virginia, o colonie engleză din America de Nord şi ulterior membră a Statelor Unite, a fost denumită după porecla Elisabetei "Regina Virgină".Regina Elizabeta I a demonstrat ca si o femeie poate guverna Anglia la fel de bine precum un barbat. In timpul indelungatei ei domnii, regina - foarte populara - a condus tara printre numeroase pericole si a respins cu succes amenintarea spaniola. Poreclita „Glorioasa” sau „Regina Virgina”, Elizabeta a fost fiica regelui Henric al VIII-lea, o personalitate foarte puternica pe care ea l-a luat drept model. Sub „virtutile regesti” cu un simt diplomatic feminin, pentru a apara tara de inamicii politici interni si externi. Era elizabetana, adica partea a doua a secolului XVI, este una dintre cele mai palpitante epoci din istoria Angliei. Renasterea engleza a luat amploare; poezia, dramaturgia si muzica infloreau. In aceasta perioada au scris dramele englezesti cele mai renumite de William Shakespeare si Cristopher Marlowe. Edmund Spencer si Sir Philip Sydney sunt enumerati printre cei mai mari poeti englezi. Vestitii marinari englezi, Francis Drake, Walter Raleigh, Mathew Frobisher, Humphrey Gilbert si Richard Greenville, in afara calatoriilor europene, erau in cautarea unor teritorii noi, si s-au intors cu bogatii fabuloase din coloniile spaniole. Desi Elizabeta nu a trecut niciodata Canalul Manecii, ea a incurajat intotdeauna marinarii spre aventuri indraznete. Cand in 7 septembrie 1533, a venit pe lume in palatul de la Greenwich Elizabeta Tudor, regele Henric a fost inconsolabil deoarece isi dorise foarte mult ca urmas un baietel. Dorinta era atat de puternica incat divortase de prima nevasta, Chaterine de Aragonia, deoarece si aceasta ii nascuse numai o fetita, Maria. 56422udx56cnt6l Mama Elizabetei, Ana Boleyn fusese o curtezana. Cand Papa a refuzat sa desfaca casatoria cu Chaterine de Aragonia, Henric a intrerupt legatura cu biserica catolica si a intemeiat biserica anglicana, al carei conducator suprem a fost chiar el. Dupa aceasta si-a aprobat propriul divort si recasatorirea. Desi la inceput a iubit-o sincer pe Ana Boleyn, afectiunea lui nu a fost durabila. Dupa nici trei ani a decis ca se va descotorosi de Ana. A acuzat-o de tradare si de adulter. Desi acuzatiile erau false, femeia a fost condamnata si decapitata in mai, 1536. Urmatoarea sotie a fost Jane Seymour, o alta curtezana. Ea a murit cu cateva saptamani dupa nasterea fiului lor, Edward. Henric s-a insurat de sase ori in total. Pe a patra sotie, printesa germana Ana de Kleve a parasit-o deoarece a considerat-o foarte urata. A cincia oara s-a insurat cu o femeie frumoasa si tanara, dar aceasta a avut o relatie cu nobilul Thomas Culpepper, si pentru aceasta a avut soarta Anei Boleyn, fiind decapitata. Ultima sotie a lui Henric, Chaterine Parr, a trait mai mult decat sotul ei. Elizabeta si-a petrecut copilaria la tara, departe de curtea londoneza. Impreuna cu fratele ei vitreg, a beneficiat de o educatie deosebita. Viata lor pasnica a fost intrerupta de moarte tatalui in 1547, dupa care a ajuns pe tron Edward. Edward al IV-lea era un baiat fragil, bolnavicios si a murit cu sase ani mai tarziu, la varsta de 15 ani. L-a urmat pe tron Maria, fata mai in varsta a lui Henric. Maria era romano-catolica si a readus biserica anglicana sub autoritatea papala. Protestantii insa erau adeptii unei biserici independente de Roma. Elizabeta, care era protestanta, era urmasa imediata la tronul Angliei. dn422u6556cnnt Cand s-a aflat ca Maria vrea sa se marite cu mostenitorul tronului spaniol, catolicul Filip, a izbucnit o rebeliune protestanta sub conducerea lui Thomas Wyatt. Elizabeta a fost acuzata de sora ei vitrega de sprijinirea revoltei, acest lucru costand-o aproape viata. A fost tinuta prizoniera timp de doua luni in temnita din Turnul Londrei. Dupa eliberare a fost exilata de la curtea regala si din Londra. Cu timpul, Maria a devenit din ce in ce mai nepopulara. Ea a trimis peste 300 de protestanti la rug deoarece nu au tagaduit credinta si nu s-au convertit la catolicism. Poporul o numea „Maria sangeroasa” (Bloody Mary). Cand a murit in 1558, majoritatea englezilor a primit vestea cu bucurie. Casatoria Mariei cu Filip nu a fost binecuvantata cu copii, astfel Elizabeta a devenit regina. Data incoronarii ei, 17 noiembrie, a ramas inca mult timp sarbatoarea nationala a Angliei. Elizabeta a tras invataminte din domnia scurta a Mariei. A devenit foarte prudenta fata de orice extremism religios, fie acesta protestant sau catolic. Si-a dat seama ce incoveniente pot sa apara daca se casatoreste cu un print sau domnitor strain. Maria s-a intalnit rar cu sotul ei spaniol, totusi a implicat tara intr-un razboi costisitor si fara sens impotriva Frantei, din care a avut numai de pierdut. Elizabeta a condus tara cu ajutorul parlamentului si al Consiliului Secret. Consilierii si membrii parlamentului au ajutat-o cu sfaturi, dar deciziile le-a lut singura. Printre primele masuri, l-a numit pe William Cecil, cel care ulterior a devenit Lord Burghley, prim ministru. Cecil a servit regina timp de patruzeci de ani. Toata lumea a crezut ca Elizabeta se va marita si va avea copii. Desi a flirtat cu mai multi barbati, nu l-a ales pe niciunul ca sot. Poate ca nu a dorit sa imparta conducerea tarii cu un rege. Noua regina a fost o protestanta moderata. Era de acord cu desprinderea de Papa, dar a ramas fidela mai multor obiceiuri si simboluri catolice, de exemplu crucea. La inceputul domniei a decretat o lege conform careia biserica anglicana si-a recapatat statutul independent (Church Settlement) si totodata a stabilit ca regina este capul bisericii, „guvernatorul superior”. S-a tiparit o carte noua de rugaciuni care a unificat diferitele principii protestante. In 1563, invataturile bisericii anglicane au fost sintetizate in 39 de articole. Elizabeta a condus biserica anglicana astfel incat principiile stabilite de ea au ramas valabile pana in zilele noastre. Biserica ei era atacata vehement in timpul domniei atat de catolicii din Roma, care se bucurau si de sprijinul Frantei si al Spaniei, precum si de puritani, adica protestantii cei mai rigurosi, care doreau purificarea completa a bisericii de simbolurile si obiceiurile papale. La inceputul domniei, in primii zece ani.

Anna celor o mie de zile
Anna Boleyn (1507?-1536) a fost cea de a doua sotie a lui Henric al VIII-lea, regele Angliei, si a avut un destin tragic, trecand de la grandoare la disperarea condamnatului la moarte. A fost fiica  lui Thomas Boleyn si se pare ca ar fi avut doi frati, dar sursele sunt putine si laconice. A avut o relatie sinuoasa si presarata de tensiuni cu familia ei, ajungand adesea la conflicte deschise, mai ales din cauza inversunarii fata de tatal sau. Familia Boleyn nu facea parte din inalta nobilime, iar printre membrii acesteia nu se numarasera personalitati deosebite. Cu toate acestea Thomas Boleyn era un respectat diplomat, care cunostea mai multe limbi straine si se adapta cu usurinta cutumelor oricarei culturi. Poate de aceea fusese unul dintre diplomatii preferati de Henric al VII-lea si al VIII-lea, care nu ezitasera sa il trimita in diverse misiuni in intreaga Europa. Thomas Boleyn a dobandit aprecierea si protectia unor personalitati ale epocii, precum Arhiducesa Margareta a Austriei, care guverna in acea perioada Tarile de Jos. Aceasta a fost atat de impresionata incat i-a cerut lui Thomas sa o aduca pe Anne la curtea sa, unde tanara a ramas intre 1513-1514 (ceea ce i-a determinat pe unii istorici sa afirme ca Anne s-ar fi nascut de fapt in 1500) Dupa ce intre 1519-1521 Anne a trait la Curtea regala franceza, s-a intors in Anglia.
 * || [[image:http://www.artline.ro/admin/_files/newsannounce/AnneBoleyn.jpg width="241" height="309" align="left" caption="anne"]] ||  ||

Anna era o persoana deosebit de inteligenta, iar anii petrecuti la curtile regale o ajutasera sa deprinda manierele necesare pentru a straluci in societatea vremii. Era si o femeie atragatoare, dar in nici un caz "frumoasa" dupa standardele vremii, fiind "prea slaba" si "prea bruneta", intr-o perioada in care erau preferate femeile mai plinute si cu parul si pielea cat mai deschise la culoare. Viitoarea regina a compensat insa prin gustul pentru moda. Cu o intuitie remarcabila a putut sa lanseze nenumarate modele si idei, multi dintre cei care o cunosteau ajungand sa o considere cea mai frumoasa si eleganta femeie din lume. Chiar daca aceste calitati aveau sa se dezvolte abia dupa casatoria cu Henric VIII-lea, inca de la revenirea in Anglia mai multi pretendenti au incercat sa o cucereasca, printre ei numarandu-se, spre incantarea Annei, si regele Henric, chiar daca in acel timp acesta era casatorit cu Catherine de Aragon. Cei doi s-au casatorit in secret in ianuarie 1533, ceea ce ar fi putut starni un scandal imens. Regele si-a eliminat rapid cei cativa rivali, intre care si Henry Percy, care se pare ca ar fi avut cele mai mari sanse. Relatia celor doi a continuat in secret pentru un timp, dar cateva luni mai tarziu, cu concursul deloc dezinteresat al Arhiepiscopului de Canterbury, Thomas Cranmer, Henric a divortat de prima sa sotie, iar casatoria cu Anne a fost anuntat public. Proaspata mireasa a fost incoronata in iunie, iar in luna septembrie a dat nastere copilului cuplului regal, viitoarea Elisabeta I.
 * [[image:http://www.artline.ro/admin/_files/newsannounce/Queen_Anne_Boleyn_2.jpg width="211" height="287" align="left" caption="queen"]] ||  || [[image:http://www.artline.ro/admin/_files/newsannounce/412px-Hans_Holbein_d._J._049.jpg width="225" height="291" align="right" caption="rege"]] ||
 * Anna Boleyn si regele Henric al VIII-lea**

Dar cand totul parea sa fie perfect, legatura dintre cei doi s-a terminat la fel de brusc pe cat incepuse. Pe **2 mai 1536** Anne este intemnitata in sumbrul Turn al Londrei, fiind acuzata de adulter cu fratele ei, cu trei dintre apropiati si cu un muzicant al curtii. Mai mult, regina impreuna cu presupusii iubiti ar fi pus la cale un complot pentru asasinarea regelui. Ultimii patru acuzati au fost judecati pe 12 mai si condamnati pentru inalta tradare. Anne si fratele ei au fost judecati pe 15 mai, fiind de asemenea condamnati la moarte, sub aceeasi acuzatie, in pofida protestelor fostei regine. Nu se stie daca Anna a avut vreo vina, ci doar ca in realitate Henric dorea sa se recasatoreasca, iar regina nu era decat o piedica usor de indepartat. Nu s-a pastrat nici macar o lista a dovezilor care au fost aduse, dar atunci acest detaliu a contat prea putin. Pe 17 mai, muzicantul a fost spanzurat, iar ceilalti patru barbati au fost decapitati. Doua zile mai tarziu, pe **19 mai**, Anne ajunge in fata calaului. Fosta regina nu si-a pierdut nici o clipa cumpatul, glumind chiar cand a fost anuntata ca va fi decapitata. Imbracata cu o simpla rochie neagra si cu parul negru si bogat, care o facuse sa fie admirata de multi, a tinut un mic discurs, in care a respins acuzatiile, dar nu l-a atacat pe rege, de teama ca acesta sa nu se razbune pe rudele ei ramase in viata. Apoi a fost legata la ochi si a ingenuncheat in fata calaului, care a fost nevoit sa isi faca datoria. Regele Henric al VIII-lea nu a dat semne ca simte vreo remuscare, fiind grabit sa scape de fosta sa iubire, acum atat de incomoda. Deja in viata regelui aparuse o alta femeie, Jane Seymour, care parea ca il va face cu adevarat fericit.

Abia dupa moarte Anne Boleyn, care fusese adesea atacata de multi, a inceput sa fie regretata si admirata pentru inteligenta, frumusete, demnitate. In scurt timp s-a creat un adevarat mit, care a dus la reprezentarea ei in tablouri, scrieri si legende ce au redat personalitatea reginei.