Lichenii+si+importanta+lor+-+Boros+Raluca+Bianca

Lichenii sunt un grup aparte de organisme, rezultate in urma convietuirii permanente dintre o ciuperca (ascomiceta sau mai rar o bazidiomiceta) si o alga verde sau o alga albastra. Corpul vegetativ rezultat (talul) este total diferit morfologic, structural si fiziologic fata de cei doi parteneri care participa la simbioza.

Din punct de vedere morfologic se deosebesc mai multe tipuri de licheni.Licheni gelatinosi. Talul gelatinos are aspect subtire, membranos si foarte friabil la uscaciune si gros, gelatinos in stare umeda. Consistenta talului umed se datoreaza tecii mucilaginoase a componentei algale (alga albastra; ex. Nostoc sp.) care este foarte dezvoltata si in care sunt inglobate hifele ciupercii. Ex.: Collema sp.

Licheni crustosi. Tal sub forma de crusta ce adera puternic de suprafata substratului sau este incrustat in acesta (suprafata stancilor, trunchiul arborilor). In numeroase cazuri constituie singuri vegetatia stancilor golase.

Licheni frunzosi (foliacei). Tal lamelar, foliaceu (de aspectul unei frunze) cu simetrie dorsi-ventrala, fixat partial de substrat (sol, scoarta arborilor) cu ajutorul unor hife asemanatoare unor rizoizi (rizine); corpul sau sau cel putin marginile sunt ridicate de pe substrat.

Licheni tufosi (fruticulosi). Au aspectul unor tufe mici ą ramificate, verticale sau pendule cu simetrie radiara. Cand sunt foarte lungi si subtiri au aspect filamentos.Culoarea talului, criteriu important in determinarea speciilor este foarte variata: alba, galbena, cenusie, bruna, neagra, verde, albastruie, rosie etc.

Dupa natura substratului pe care traiesc lichenii pot fi: saxicoli (pe stanci) - endolitici (cresc chiar in masa stancii) si epilitici (cresc pe suprafata rocilor); corticoli (pe trunchiul si ramurile arborilor) - endofloiodici (cresc in grosimea scoartei) si epifloiodici (cresc pe suprafata scoartei); tericoli (cresc pe diferite tipuri de sol); lignicoli (pe lemne si putregaiuri); muscicoli (pe muschi) etc.

Inmultirea lichenilor se realizeaza in general pe cale vegetativa (fragmente de tal s.a.). Ciuperca constitutiva se poate inmulti si asexuat prin spori, formand corpuri sporifere: apotecii (frecvent) si peritecii. Apoteciile se prezinta ca niste mici discuri, cu diametrul de cativa milimetri, ce se prind de tal printr-un piciorus (podetiu). Culoarea apoteciilor variaza, fiind de obicei diferita de cea a talului pe care se formeaza. In apotecii se formeaza spori care eliberati germineaza, dand nastere la hife de ciuperca. Daca aceste hife intalnesc alga corespunzatoare, vor da nastere unui nou lichen.

Observatii. Lichenii sunt utilizati ca materie prima in diferite ramuri industriale (farmaceutica, alimentara, chimica). Utilitatea lor se datoreaza numarului foarte mare de substante chimice pe care le formeaza in cadrul proceselor metabolice, substante cunoscute sub numele de acizi lichenici (termen impropriu deoarece, cu toate ca majoritatea acestor substante au o reactie acida, ele nu au compozitia acizilor).

Lichenii au fost definiti ca "pionieri ai vegetatiei" deoarece sunt primii care se instaleaza in statiuni improprii pentru alte grupe de plante. Prin intermediul acizilor lichenici, care au o accentuata actiune coroziva, lichenii reusesc sa dezagrege rocile si sa contribuie astfel la formarea unui strat subtire de sol, pe care ulterior se pot instala alte organisme vegetale. Datorita sensibilitatii lor deosebite, lichenii constituie indicatori valorosi ai gradului de poluare al atmosferei ca si ai unor conditii ecologice stationare.

Lichenii pot avea si o serie de efecte negative: lichenii crustosi contribuie la distrugerea ritidomului arborilor; lichenii foliacei si fruticulosi sufoca plantele prin blocarea functiei stomatelor si asigura conditii optime pentru dezvoltarea unor paraziti animali periculosi. Lichenii au proprietatatea de a concentra in talurile lor o mare cantitate de substante radioactive; in acest context animalele din regiunile polare care consuma acesti licheni concentreaza la randul lor doze insemnate de elemente radioactive care devin periculoase in special pentru populatiile umane care se hranesc cu carnea acestora.