NON+VIOLENTA+-+Pop+Alex

Orice formă de agresiune, fie manifestată doar la nivelul minţii, sub formă de gînd, înainte de a fi îndreptată către o altă persoană a fost atrasă şi “găzduită” de către fiinţa noastră. Pe lîngă faptul că o astfel de energie a agresiunii, urii, dispreţului, ne “murdăreşte “ sufletul, ea atrage totodată prin rezonanţă atitudini similare de violenţă, ură şi dispret din partea celor din jur. Astfel de atitudini ostile pot crea o nouă reacţie de ură din partea noastră şi astfel se intră într-un cerc vicios. Renunţarea la violenţă este, mai ales în zilele noastre, o modalitate de protecţie, de supravieţuire într-o societate în care violenţa a devenit o banalitate. Ştim că răul este absenţa binelui. Înţelegem astfel că, la modul profound, respectarea non–violenţei nu presupune abţinerea de la a fi violent sau „a face rău” ci implică „a face bine”, a iubi. Aşa cum îndepărtarea întunericului se obţine spontan prin prezenţa luminii, la fel şi eliminarea anumitor aspecte negative din fiinţa noastră se realizează, în lumina legii rezonanţei, prin concentrarea asupra aspectelor pozitive polar opuse. Pentru eliminarea mîniei, ne vom raporta la o stare de calm, pentru eliminarea fricii vom urmări să ne amplificăm curajul, pentru eliminarea orgoliului vom medita asupra stării de umilinţă, pentru eliminarea agresivităţii putem dinamiza ideea forţă: „întotdeauna fac numai bine tuturor”. Puterea de menţinere a unei atitudini pozitive, de a face doar bine celorlalţi, este susţinută şi de o cunoaştere şi înţelegere autentică a propriei fiinţe, a celorlalţi, a experienţelor trăite. Să urmărim să vedem care este rolul problemelor sau a „inamicilor” în viaţa omului. Prezenta inamicilor (a celor care ne rănesc, ne fac rău sau pe care nu putem să-i tolerăm) în viaţa noastră are două necesităţi: Mai intîi, sufletul atrage spre noi, ceea ce ne seamănă – iar apoi, mintea determină respingerea, //pentru că sufletul nu are duşmani, în schimb intelectul, da//. Intelectul este cel care ţine socoteala celor despre care credem că ne-au nedreptăţit, în timp ce latura noastră superioară nu are nici o obiecţiune faţă de nimeni. Aşa că mintea judecă, apoi condamnă, gaseşte defecte şi se opune, respinge, se fereşte, dispreţuieşte – in timp ce sufletul aşteaptă cu răbdare şi cheama spre sine încă o persoană, pentru a ne ajuta din nou să descoperim prin reflexie în celalalt propriul nostru eu.**
 * De ce este necesară însuşirea non-violenţei ca mod de viaţă?**
 * Cum putem să ne însuşim acest principiu al non-violentei?Cum putem să ne însuşim acest principiu al non-violentei?**
 * **ne ajută să ne conştientizăm propriile defecte**
 * **ne pot ajuta să ne creştem puterea sufletească, să ne verificăm însuşirea non-violenţei ca mod de viaţă**
 * Întotdeauna ne deranjează cel mai mult la altcineva propriile noastre defecte de caracter. Cei care ne provoacă iritarea şi resentimentele cele mai puternice, sînt adesea cei care ne reprezintă cel mai bine pe noi – ei întrupează chiar acea trăsătură de caracter pe care o avem şi care se cere să o observăm, la care să reflectăm, care trebuie, prin urmare, vindecată. Acei „alţii” pe care îi judecăm şi îi respingem cît se poate de zgomotos, ne zgîndăresc cel mai mult propria rană dureroasă. Ceea ce ne displace prin urmare nu sînt persoanele în sine ci propriile noastre defecte.