Cascade

toc

Cascada Niagara


Situata intre statele New York si Ontario, Cascada Niagara este unul din cele mai spectaculoase miracole naturale ale continentului nord-american. Cascada se afla pe raul Niagara, care curge intre Statele Unite si Canada de la Lacul Erie pana in Lacul Ontario. Cascada Niagara s-a format in urma cu 12.000 de ani, cand ghetarii s-au retras spre nord, lasand apa din lacul Erie sa curga peste povarnisul Niagara, o linie de coasta care se intinde din sudul orasului Ontario pana la Rochester. De atunci, eroziunea a impins usor cascada aproximativ 11 km in amonte, formand defileul Niagara. In prezent, partea canadiana se retrage aprox. 1.5 m/ an, iar partea americana 15 cm/ an (partea canadiana se erodeaza mai rapid intrucat aduce mai multa apa). In 1954, o portiune considerabila din partea americana s-a desprins, creand un taluz urias la baza cascadei. Pentru a gasi cai de a preveni viitoarele caderi de stanci, dar si pentru a inlatura o parte din taluzul format, partea americana a cascadei a fost "inchisa" timp de cateva luni, in 1969, de un baraj construit intre teritoriul Statelor Unite si insula Goat.

Cascada este divizata in doua parti de Insula Goat. Partea mai mare, cea din stanga (canadiana), se numeste Horseshue Falls si are o inaltime de 56 de metri, iar lungimea crestei este de aproximativ 670 metri. Cealalta parte, American Falls, din jumatatea dreapta, are o inaltime de 58 de metri, dar lungimea crestei de doar 320 metri. Din cauza caderii puternice de apa se formeaza o ceata care, impreuna cu lumina soarelui, da nastere unui mare numar de curcubee - din acest motiv, indienii Iroquois au numit cascada Cataracta Niagara. Guvernele canadiene si americane au construit parcuri, platforme de vizionare, drumuri si autostrazi. Rezervatia Niagara State Park a fost infiintata in 1885 si este cel mai vechi parc al statului New York. Acesta include un turn de observatie, lifturi care coboara la baza cascadei americane si de unde se pot face excursii cu barca la baza cascadei Horseshue. Controlul cascadei Niagarei dintre SUA si Canada a oferit un exemplu de cooperare internationala - un tratat din 1910 si cateva intelegeri ulterioare au fixat cantitatea de apa care urma sa revina fiecarei tari. In 1950, cele doua tari au semnat un tratat care specifica minimul de curgere peste cascada - 2.830 mc/ s in timpul sezonului turistic si 1.415 mc/ s in timpul noptii.



Uriasul debit al cascadei Niagara (aprox. 5.5 milioane de litri pe sec), plus panta sa abrupta, ii dau raului un mare potential energetic. Puterea apei a fost folosita pentru prima data in 1757, cand Daniel Chabert Joncaire a construit o moara de apa pe rau. In 1854 a inceput lucrul la un canal hidraulic care trebuia sa devieze apele raului spre fabricile si morile de apa situate in josul raului. In 1875 a fost deschisa prima moara de faina pusa in miscare de apa canalului, iar in 1881 a fost instalat primul generator hidroelectric. Prima uzina hidroelectrica la scara mare a fost deschisa pe partea americana in 1896, de catre Edward Dean Adams. In perioada moderna, Statele Unite si Canada au construit doua proiecte hidroelectrice: canadienii au construit hidrocentrala Sir Adam Beck in 1958, cu o putere de 1815 MW in Queenston, Ontario, iar americanii au construit hidrocentrala Robert Moses, in 1963, cu o putere de 2400 MW langa Lewiston, New York. Amandoua centralele, situate la 6 km in aval de cascada Niagara, sunt actionate de apa deviata si pompata spre turbine. Cea mai mare parte a energiei oferite de aceste centrale este consumata de orasele din apropiere (New York, Niagara Falls si Ontario). Cascada Niagara reprezinta o mare atractie turistica, adunand milioane de vizitatori in fiecare an. Cascada poate fi vazuta din parcuri situate pe amandoua malurile raului, din turnuri de observare, din barci, din insula Goat si de pe podul Rainbow, aflat la mica distanta in aval. De asemenea, vizitatorii pot intra in Pestera Vanturilor, situata in spatele unei perdele de apa langa baza cascadei. Noaptea, cascada este luminata cu reflectoare puternice, multicolore, oferind turistilor un spectacol unic de lumini si muzica.

Cascada Angel


Una dintre cele mai placute modalitati de a trai maretia este probabil de a o intalni atunci cand cauti de fapt altceva. In 1935, Angel strabatea vastul platou venezuelian Auyan Tepui - Muntele Diavolului - in cautarea unui rau. Un batran cautator de aur ii povestise cu cativa ani inainte despre uriasele zacaminte de aur de aici si de atunci tot incerca sa le gaseasca. Privind in jos din biplanul sau, Angel a vazut suvoi dupa suvoi revarsandu-se peste marginea unui platou si pierzandu-se in padurea tropicala de dedesubt. Apoi, ocolind un colt masiv de stanca, a incremenit cu mana pe mansa. De undeva de sus, aproape pierdut in nori, un rau intreg se pravalea peste creasta de un roz intunecat a unei faleze si se napustea in valea de jos cu un tunet ce acoperea sunetul motorului sau. Plonjand spre sol, si-a dat seama ca a descoperit cea mai mare cascada din lume.
 * Un pilot pornit in cautarea aurului a descoperit cea mai inalta cascada din lume, in jungla deasa din Venezuela**

Angel si tovarasii lui au aflat si provenienta apei cascadei. In ravenele si fisurile de pe platou - cu o suprafata de 770 km patrati - se aduna o cantitate enorma de apa de ploaie, 7620 mm anual, care se revarsa in cataracta si alimenta raul Churun, un afluent al lui Carrao. Presupunerea ca Angel a descoperit cea mai inalta cascada din lume a fost confirmata abia in 1949, cand o expeditie condusa de Ruth Robertson, o americanca care fusese corespondent de razboi, a strabatut canionul Churun in ambarcatiuni cu motor. Ea a zarit pentru prima data cascada la lumina lunii: un suvoi lung de argint invaluit intr-o stralucire galben-roscata. Instrumentele montate a doua zi au masurat inaltimea cascadei: 979 m, de aproape 18 ori mai mult decat Cascada Niagara. Debitul sau nu este insa constant. In anotimpul ploios, norii de stropi de la baza cascadei "iriga" o suprafata mare de padure. In anotimpul uscat insa, "norii" se transforma in ceata inainte de a ajunge la rau si astfel iese la iveala un enorm amfiteatru in jurul cascadei, daltuit de actiunea abraziva a apei in cursul milioanelor de ani.

Jimmy Angel si-a castigat locul in atlasurile mondiale, desi se spune ca un culegator de cauciuc pe nume Ernesto Sanchez La Cruz a fost totusi primul nelocalnic care a zarit cascada, in 1910. Localnicii, desigur, o cunosteau de mult. Cand Jimmy a murit intr-un accident aviatic in 1956, cenusa sa a fost aruncata deasupra cascadei care ii poarta numele. Avionul sau, recuperat, este expus azi la loc de cinste in Muzeul Ciudad Bolivar.