VULCANII+ACTIVI+AI+EUROPEI+-+SILAGHI+ALISANDRU

VULCANII ACTIVI AI EUROPEI Topirea parţială a rocilor din manta dă naştere magmei, care urcă la suprafaţă. Cel mai frecvent, magma se acumulează într-o cavitate situată la o adâncime de 10 – 30 km şi având un volum de mai mulţi kilometri cubi. În acest rezervor, numit focar magmatic, magma poate rămâne secole în şir. Atunci când în crusta de deasupra focarului magmatic se produce o fisură, sau când presiunea devine suficient de mare, din cauza gazelor prezente, are loc o erupţie explozivă.

După modul în care aceştia erup, există mai multe tipuri de vulcani:

1. Vulcani de tip hawaian: lava este foarte fluidă, curge repede şi nu provoacă niciodată explozii. Uneori, lava rămâne închisă în crater şi formează un lac de unde se poate revărsa, poate curge prin breşe pe versanţii vulcanului sau se poate solidifica.

2. Vulcani de tip strombolian: erupţiile acestui tip de vulcani sunt fie efuzive, fie explozive. În cursul anumitor erupţii, lavele semivâscoase curg lent, construind un con vulcanic precum cel al Vezuviului (Stromboli, Italia) sau Fuji-Yama (Japonia). Aceşti vulcani degajă şi materii solide, de forme şi dimensiuni diferite: cele mai mari sunt bombele vulcanice, blocuri de lavă mai mult sau mai puţin solidificate, iar cele mai mici sunt cenuşile. Aceste materii acoperă lava, înainte de a fi acoperite, la rândul lor, de o altă scurgere.

3. Vulcani de tip vulcanian sunt mult mai explozivi decât tipul anterior. În timpul unei erupţii, lava vâscoasă şi rocile din coş sunt pulverizate: o trombă imensă de cenuşi volatile se înalţă până la o altitudine de zeci de kilometri. Aşa s-a întâmplat în cazul erupţiei vulcanului Pinatubo (Filipine), în anul 1991, după ce acesta fusese inactiv timp de şase secole.

4. Vulcanii de tip peleean se caracterizează prin explozii extrem de violente. Ajunse la suprafaţă, lavele prea vâscoase nu pot curge. Ele formează un vârf boltit sau ascuţit, care astupă coşul. Gazele se comprimă până când explodează. Lava ţâşneşte aruncând vârful de deasupra sau, cel mai adesea, creând fisuri pe versanţii vulcanului. Un amestec de gaze fierbinţi, de bucăţi de magmă solidificată şi de cenuşi coboară pe pantele vulcanului: acesta este norul arzător.

Erupţiile şi magma

Existenţa unor noi tipuri diferite de erupţii vulcanice se explică prin natura magmei.

Cu cât se formează mai în adâncime, magma este mai caldă, mai săracă în siliciu, deci mai fluidă. O magmă fluidă urcă repede, nu are timp să se solidifice şi poate curge la suprafaţă, ceea ce reprezintă o erupţie efuzivă.

Formată mai la suprafaţă, magma este mai bogată în siliciu. Cu cât magma este mai bogată în siliciu, cu atât are o vâscozitate mai mare. Ea urcă lent şi are timp să se răcească, formând un dop. Alimentarea permanentă cu magmă şi degajarea de gaz în focar determină creşterea presiunii, deoarece gazele nu pot fi eliberate. Atunci se produce o explozie uriaşă: aceasta este o erupţie explozivă.