Fotbalul

media type="custom" key="556825" **Istoria fotbalului timisorean din trecut si pana in prezent** **Ascensiunea si decaderea fotbalului timisorean** 1899-1918 Chinezul austro-ungar Desi actul de nastere al fotbalului romanesc este considerat meciul de la Arad, de la 15 august 1899, cea dintai marturie consemnata in presa referitoare la o partida de fotbal a aparut cu vreo 50 zile mai devreme si la vreo 60 km mai la sud, la Timisoara. Pentru ca, la 25 iunie in acelasi an, ziarul local de limba maghiara Kozlony a mentionat un joc intre doua echipe de elevi ai Liceului Piarist, joc disputat pe terenul Velocitas si incheiat, dupa doar 45 minute, 0-0. Aceasta a fost prima mentiune in presa, pentru ca jocul aparuse in oras deja de cativa ani. Cu doar doi ani in urma, fotbalul fusese interzis in scolile timisorene Tot Timisoara va da fotbalului romanesc si primul club, FC Timisoara, infiintat in 1902. Cum orasul facea parte, ca de altfel intreaga Romanie intra-carpatica, din Austro-Ungaria, denumirea oficiala a noii grupari era cea maghiara, TFC. Primul meci important sustinut de aceasta are loc in acelasi an, 2-3 pe teren propriu cu RSL din Lugoj. Aflata, inca de pe acum, intr-o stransa rivalitate cu Aradul, Timisoara va incepe sa domine zona spre sfarsitul primei decade a secolului. Din selectionata Ungariei de Sud care a cedat cu 8-1, in 1908, echipei maghiare FTC (actuala Ferencvaros), au facut parte nu mai putin de patru timisoreni. Doi dintre acestia, Sutu si Stepunek, vor fi imediat transferati la formatia budapestana BTC. In acest an, in Bucuresti, fotbalul era in stadiul in care se afla cel banatean in urma cu un deceniu... Decalajul se va pastra pana spre sfarsitul anilor '20. Prim-planul este detinut de CAT (fostul TFC), care castiga campionatul Ungariei de Sud in 1910. Un an mai tarziu, aici vom intalni chiar si un jucator englez, Evans. In 1912, CAT invinge Selectionata Serbiei atat la Timisoara, cat si la Belgrad (cu acelasi scor, 3-2), iar in anul urmator sustine una dintre partidele celebre ale timpului, fiind invinsa la Timisoara, cu 3-1, de echipa engleza Oxford City. Timisoara va ajunge sa domine categoric fotbalul transilvanean al acelor ani o data cu aparitia Chinezului. Grupare feroviara infiintata in 1910, aceasta a devenit o adevarata forta, transferand o serie de jucatori de la echipe din Budapesta, precum Wurfer, Bauer, Iszer, Szednicsek (fost international maghiar), Szidon si Schaller (viitori internationali maghiari). Alb-violetii (culorile clubului) cuceresc campionatul Ungariei de Sud in 1914, an in care vor fi declarati, alaturi de TSC din Tatabanya, si cea mai buna echipa provinciala din Ungaria. Razboiul nu va afecta deloc activitatea Chinezului. Ba dimpotriva, in acesti ani fiind adusi o multime de jucatori, care vor forma apoi marea echipa din anii '20. Este suficient sa amintim formula anilor 1916-17: Ziegler (Herner) - Bauer (Szilagyi I), Szednicsek (Kondor) - Fenyvessy (Kovacs S.), Toth-Bedo, Koch (Rajnak) - Wurfer (Steiner B.), Frech I, Micsinay (Matek), Szidon (Schaller), Chinorai (Iancu). Dintre acestia, nu mai putin de sapte (Kondor, Fenyvessy, Toth-Bedo, Rajnak, Steiner B., Frech I, Matek) vor face parte din echipa care va cuceri, in 1922, primul titlu national, cinci (Szilagyi I, Toth-Bedo, Koch, Frech I, Matek) vor fi selectionati in nationala Romaniei, iar doi (Szidon, Schaller), in cea a Ungariei. Cu acest lot fantastic, feroviarii ocupa locul 4 in Cupa de Razboi, care a angrenat, in 1916, cele mai puternice formatii din Ungaria (inclusiv budapestanele), si castiga Campionatul de Razboi al Ungariei de Sud in 1918. Acest ultim an aduce si un record de asistenta, 10.000 spectatori - cifra impresionanta pentru acele timpuri - vizionand la Timisoara meciul pierdut de selectionata Ungariei de Sud in fata unei selectionate a Ungariei (1-6). Dintre rezultatele acelor ani atrag in mod deosebit atentia un 5-0 cu selectionata de juniori a Ungariei (in 1914), un 2-1 cu UTE (actuala Ujpest; in 1916, chiar la Budapesta), un 4-0 cu FTC (in 1917), 3-2 cu o selectionata a Budapestei (in 1918). 1918-1945 Epoca de aur In 1918, razboiul s-a incheiat, iar Transilvania s-a unit cu Romania. Totusi, pana la unificarea fotbalului vor mai trece trei ani. Chinezul ramane //number one//, cucerind campionatul Ardealului in 1921 si obtinand apoi, intre 1922 si 1927, sase titluri consecutive (primele ale campionatului cu adevarat national), record care va sta in picioare timp de 71 ani, fiind doar egalat de Steaua. Culmea este ca ultimul titlu a fost obtinut de o echipa aflata in varf de forma: Zombory - Steiner II, Hoksary - Tesler II, Vogl, Steiner I - Tanzer, Teleki, Wetzer I, Semler, Matek. Despre valoarea fotbalului timisorean al acelor ani, faptul ca feroviarii s-au calificat la turneele finale din 1924 si 1926 (pe care le vor castiga) doar la masa verde, dupa ce concitadinele Unirea si, respectiv, CAT triumfasera in campionatul regional, spune totul. Rezultate obtinute de Chinezul: 8-0 cu Zidenice (in 1925), 4-2 cu BSK Belgrad, 3-0 cu Athletic Bilbao (1926), 7-1 cu Oxford City, 4-0 cu Ujpest (1927), 3-1 cu nationala Turciei (1928). Alcatuita pe scheletul Chinezului, selectionata Timisoarei a invins selectionatele similare ale Sofiei (2-0 in deplasare, in 1925), Vienei (6-2 in 1925!) si Budapestei (2-0 in 1926), cu cea din urma remizand in deplasare (1-1 in 1926). In 1926, la Istanbul, Chinezul (intarit cu un jucator de la Juventus Bucuresti) a jucat chiar sub titulatura reprezentativei Romaniei, dispunand cu 3-1 de nationala Turciei. Un moment de usor declin se va inregistra dupa 1928, cand mai multi jucatori de mare valoare (Teleki, Semler, Tesler II, Wetzer I, Tanzer) pleaca la cluburi profesioniste din Ungaria. Reculul va fi remontat prin infiintarea primului club profesionist din Romania, Ripensia. Constituita in 1928, de catre mari personalitati ale vietii publice (Cornel Lazar, Coriolan Baran, Traian Vuia, Sever Bocu) si sustinuta financiar de catre oameni de afaceri locali, gruparea va incepe sa activeze abia din 1930, fara a avea insa dreptul de a se inscrie in campionat. Dupa doi ani, o data cu startul primei editii divizionare, va primi acceptul de a evolua in competitiile nationale. In formula Zombory (D. Pavlovici) - Burger, Hoksary (Chiroiu II) - Deheleanu, Kotormany, Lakatos II - Bindea, Beke, Ciolac, Al. Schwartz, Dobay, Ripensia va cuceri patru titluri (1933, 35, 36, 38) si doua cupe (1934, 36), iar in 1938 va participa la Cupa Europei Centrale, eliminand pe Milan (3-0 in tur!) si cedand apoi in fata lui Ferencvaros. Alte rezultate obtinute: 2-0 cu Ujpest in 1931, 4-2 cu Gradzanski in 1932, 2-1 cu Ferencvaros in 1933, 4-2 cu Admira Viena in 1935, 3-0 cu Ferencvaros in 1936, 2-1 cu Leicester in 1937. Este important de mentionat ca atat Chinezul (maghiarii Dome, Wagenhuber si Konrad I) cat si Ripensia (maghiarii Plattko, Kertesz II, Konrad I, austriecii Uridill, Heinlein, Mally si Pojar) au avut in perioadele in care au dominat fotbalul romanesc antrenori straini, proveniti din puternicul si elegantul fotbal central-european. Pana la sfarsitul celui de-Al Doilea Razboi Mondial, Timisoara a fost principalul rezervor de talente al soccer-ului romanesc, caruia i-a dat o pleiada de mari jucatori: Schiller, Toth-Bedo, Frech I, Wetzer I, Tanzer, Vogl, Semler, Steiner II, Hoksary, Zombory, Sepi II, Ciolac, Raffinsky, Burger, Kovacs I, Dobay, Sfera, Lakatos II, Kotormany, Deheleanu, Juhasz, Beke, D. Pavlovici, Simatoc, Petschovszky, Reuter, I. Ritter, Ad. Kovacs. Impresionant, nu? Dintre cei 28, doar sase sunt de nationalitate romana. Majoritatea jucatorilor timisoreni au copilarit in cartierul Mehala, cel care a fost un adevarat leagan al fotbalului romanesc interbelic. Dintre cei 186 jucatori care au imbracat tricoul nationalei intre 1922 si 1945, nu mai putin de 58 au invatat fotbal in Timisoara. Multi dintre jucatorii de top vor pleca la alte echipe din tara, in special la cele bucurestene. Astfel, Vogl, Wetzer I si Raffinsky au evoluat la Juventus, Sfera, Sepi II, Demetrovits, Gain, Gruin si Juhasz la Venus, Chiroiu II, Raffinsky si Wetzer III la Rapid, Steinbach la Unirea Tricolor. De asemenea, tinte preferate au fost si Oradea (cu Kovacs I, Chiroiu II, Demetrovits si Juhasz la CAO, Pulock la Crisana) si Clujul (cu Sepi II si Deheleanu la Romania si U, Sfera si Gain la U). Chiar si in aceste conditii, Timisoara a luat patru titluri in anii '30! Intre 1932 si 1940, adica in primele opt editii, orasul de pe Bega a avut intotdeauna cate doua echipe in Divizia A, Ripensia, RGMT, Chinezul si CAMT fiind cele patru grupari care au evoluat in acest timp pe scena primului esalon. In acest timp, Moldova, Oltenia si Dobrogea aproape ca nu existau din punct de vedere fotbalistic ! 1945-1963 Schimbul de stafeta Chinezul - Ripensia cu CFR - Politehnica Dupa razboi, nimic nu va mai fi la fel. Traind inca din fabuloasa productie a anilor interbelici, Timisoara va mai tine steagul sus o perioada. Ripensia si Chinezul, cele mai glorioase echipe romanesti de pana atunci (alaturi de Venus si Rapid), vor fi desfiintate de noua putere comunista. Fotbalul de tip capitalist este inlocuit de cel sindicalist, conducerea pe plan local trecand in mainile activistilor de partid. Un timisorean, Petschovszky, va fi marele star al fotbalului din Romania anilor '40 si '50, fiind considerat, pana la aparitia lui Dobrin, cel mai mare jucator al istoriei fotbalului romanesc. Din pacate, el s-a afirmat in special la echipe din Oradea, Arad si Bucuresti. Stafeta e preluata de CFR, care, cu D. Pavlovici, I. Ritter, Reuter si I. Kovacs, se bate cativa ani la rand pentru titlu, dar nu-l cucereste niciodata. Intra in prima divizie si Politehnica, o echipa care nu va depasi vreodata nivelul locului 3 in campionat. Triumfa in schimb, in 1958, in Cupa Romaniei (numita pe atunci Cupa RPR), avand in Branzei si Dinulescu singurii internationali. In 1956 notam ultima editie a primei divizii cu doua timisorene la start. In 1963, o data cu un (penultim) loc 3, se incheie aceasta sub-perioada de tranzitie spre una... si mai slaba. 1963-1997 ABBA, un trist hit alb-violet Mai bine de trei decenii caracterizate printr-un nebun dans al promovarilor si retrogradarilor. CFR-ul iese din scena. Numarul internationalilor devine tot mai mic. De doua ori Timisoara mai tresare. In 1978, cand Poli ocupa pentru ultima data locul 3, pentru ca peste doi ani sa cucereasca - tot pentru ultima data - Cupa Romaniei si sa elimine pe Celtic din Cupa Cupelor (antrenor Ion V. Ionescu), si in 1990, cand elimina pe Atletico Madrid din Cupa UEFA (antrenor Costica Radulescu). Erau generatiile lui Dembroschi, Mehedintu, Paltinisanu si S. Anghel, respectiv Timofte II, Vlaicu si C. Varga. 1997-2002 Prabusire in gol O data cu retrogradarea din 1997 se intra in cea mai grea perioada cunoscuta vreodata de fotbalul timisorean. Nerespectandu-se traditia promovarii imediate, Poli ajunge la sapa de lemn. Culmea este ca //portile iadului// s-au deschis in timpul mandatului lui Mircea Pascu, fostul presedinte al FRF venit pe Bega imediat dupa retrogradare. Alb-violetii au cochetat mai mult cu retrogradarea in C. Dupa ce, in 1998, au ramas in divizia secunda doar gratie unei minuni, a prieteniei cu ARO Campulung si a milei UMT-ului (care au contribuit, in meciuri fara nici o miza pentru ele, la caderea lui CFR Cluj), in 2000 divizia a treia a devenit realitate. S-a cumparat insa un loc in B, de la Dacia Pitesti. Dar, intrata pe mana "investitorului" italian Claudio Zambon, Poli isi traia ultimele clipe. In 2002, retrogradeaza - pentru a doua oara in ultimii trei ani - in C, "lanterna" cu... -8 puncte in clasament, din cauza penalizarii induse de restantele financiare. Nu va continua insa in D3 (unde ar fi avut o penalizare de... 33 puncte, data de neindeplinirea baremului), ci in... esalonul al 5-lea (Campionatul Judetean). Si tot in 2002 a cazut, tot din postura de "lanterna", dar a Diviziei A, UMT-ul. Promovata, impotriva tuturor previziunilor, in premiera in elita in vara anterioara, cu Aurel Sunda pe banca, echipa de la Padurea Verde a inceput editia 2002/03 in B, cu o penalizare de 10 puncte. Iar pe parcursul turului a fost exclusa din campionat, din motive financiare... 2002-2004 Revigorarea A.E.K. Pentru fotbalul timisorean, salvarea, pe moment, a venit de la anonimul club AEK Bucuresti (fost Fulgerul Bragadiru), patronat de Toni Dobos si promovat in 2002 in elita. Echipa s-a mutat la Timisoara si a adoptat numele de Politehnica AEK (prin fuziune cu divizionara C locala AS Politehnica), fara a avea insa nici o legatura cu adevarata Poli. Cu adevarata Poli n-are nici o legatura, insa, nici actuala divizionara B patronata de Zambon, ea fiind doar beneficiara frauduloasa a haosului creat de obsesia cu care apar, precum ciupercile dupa ploaie, cluburi cu numele Politehnica Timisoara. Sustinuta de un public exceptional si de factorii de putere locali, echipa a reusit sa se stabilizeze in prima liga. Deocamdata, doar atat. Exceptand Poli AEK, fotbalul de pe Bega mai are, in acest moment, doar doua echipe in primele trei divizii: UMT in C si CFR in B (acesta din urma a devenit oficial satelitul lui Poli)...