Aresenal

Clubul Arsenal a fost fondat în anul 1886, însă cu toate acestea, a câştigat primul trofeu important în anii '30. După o perioadă de declin după al doilea război mondial, a devenit al doilea club din secolul XX care a câştigat //o dublă// (atât campionatul cât şi cupa Angliei), în sezonul 1970-71, iar în ultimii douăzeci de ani a fost unul dintre cele mai importante cluburi din fotbalul englez - în acest timp, Arsenal a câştigat încă două duble, titlul de campioană în anul 2004 fără a fi învinsă iar în sezonul 2005-2006 de Liga Campionilor a devenit prima echipă din Londra care ajunge în finală. Tradiţional, culorile clubului sunt roşu şi alb, cu toate că acestea au evoluat de-alungul istoriei. Deasemenea clubul şi-a schimbat locaţia; clubul a fost fondat iniţia în Woolwich, în sud-estul Londrei, însă în anul 1913 s-a mutat în nordul oraşului, la Stadionul Arsenal, în districtul Highbury. În anul 2006 clubul a fost mutat pe stadionul actual, Emirates. Arsenal are bază de suporteri mare, şi este în rivalitate cu câteva alte cluburi; cea mai notabilă este cea cu vecinii Tottenham Hotspur, meciul dintre cele două echipe numindu-se //Derby-ul din Nordul Londrei//. Arsenal este unul dintre cele mai bogate cluburi din fotbalul englez (în 2007 valora 600 de milioane de lire sterline) iar echipa feminină de fotbal (//Arsenal Ladies//) este cea mai titrată echipă de fotbal feminin din Anglia. Arsenal a fost fondat în anul 1886 sub numele de //Dial Square// de către muncitorii fabricii de armament „Royal Arsenal” din Woolwich, însă, după puţin timp, şi-a schimbat numele în //Royal Arsenal//. Şi-a schimbat numele din nou în //Woolwich Arsenal// după ce a devenit un club profesionist, în anul 1981. S-a înscris în Football League în 1983, începând competiţia în divizia a doua, reuşind promovarea în sezonul 1904. Totuşi, izolarea geografică a stadionului a avut ca rezultat, un număr redus de spectatori la meciurile jucate pe teren propriu, lucru ce a dus la probleme financiare şi chiar la faliment, în sezonul 1910, an în care clubul a fost preluat de omul de afaceri Henry Norris.[2] Norris a căutat să mute clubul în altă locaţie, iar în 1913, imediat după retrogadarea clubului în divizia secundă, Arsenal s-a mutat pe noul Stadion Arsenal din Highbury, nordul Londrei; au renunţat la cuvântul //Woolwich// din numele oficial anul următor.[3] În anul 1919, chiar dacă Arsenal a terminat campionatul pe poziţia a cincea în divizia secundă, clubul a fost ales pentru a promova în prima ligă, în locul clubului Tottenham Hotspur, prin metode dubioase.[4] În 1925, Arsenal l-a angajat pe Herbert Chapman ca manager. Chapman câştigase deja de două ori campionatul cu Huddersfield Town în sezoanele 1923-24 şi 1924-25. Tacticile şi antrenamentele sale revoluţionare, împreună cu aducerea unor jucători importanţi la echipă, precum Alex James sau Cliff Bastin, au dus la formarea echipei care a dominat fotbalul englez în anii '30. Sub comanda s-a, Arsenal a câştigat primele trofee majore din istorie - o Cupă FA în 1930 şi două campionate naţionale, în 1931 şi 1933. De asemensea, datorită lui Chapman, în 1932, staţia de metrou „Gillespie Road” a fost denumită „Arsenal tube station” (română //Staţia de metrou Arsenal//).[5] Chapman a murit de penumonie la începutul anului 1934, însă Joe Shaw şi George Allison au continuat parcursul de succes al echipei. Sub comanda celor doi, Arsenal a mai câştigat trei campionate (1933-34, 1934-35 şi 1937–38) şi Cupa Angliei (1935–36). Din păcate pentru club, sfârşitul deceniului a însemnat şi sfârşitul perioadei de succes a clubului, odată cu izbucnirea celui de-al doilea război mondial (lucru care a însemnat şi suspendarea competiţiilor fotbalistice din Anglia). După război, sub comanda succesorului lui Allison, Tom Whittaker, Arsenal a cunoscut o nouă perioadă de succes, câştigând campionatul în sezonul 1947-48 şi 1952-53 şi Cupa Angliei în sezonul 1949-50. Totuşi, după aceste rezultate, această perioadă bună s-a încheiat; fiind incapabil să achiziţioneze jucători de calibru, precum cei din anii '30, clubul şi-a petrecut majoritatea sezoanelor din anii 50' şi '60 în mediocritate. În anul 1966, printr-o mutare surprinzătoare, Arsenal l-a numit pe fizioterapeutul clubului, Bertie Mee, ca manager. După ce au pierdut două finale de Cupa Ligii, clubul a câştigat primul său trofeu european, //Cupa Târgurilor//, în sezonul 1969–70. Acest succes a fost urmat de un triumf şi mai mare: prima //dublă// (câştigarea atât a campionatului cât şi a cupei), în sezonul 1970-71. Arsenal a terminat sezonul 1972–73 pe poziţia secundă, a pierdut trei cupe (1971-72, 1977-78 şi 1979–80) şi Cupa Cupelor în sezonul 1979–80 după loviturile de departajare. Cel mai mare succes din această perioada a fost câştigarea Cupei Angliei din anul 1979, cu o victorie în ultimile minute în faţa clubului Manchester United, meci care a rămas în istoria clubului. Întoarcerea fostului jucător George Graham ca manager din 1986 a adus a treia perioadă de glorie pentru club. Arsenal a câştigat Cupa Ligii în sezonul 1986-87, primul sezon ca manager alui Graham. Acesteia i-a urmat titlul în sezonul 1988-89, titlu câştigat cu un gol în ultimul minut înscris împotriva lui Liverpool, echipă cu care se aflau în luptă directă. Arsenalul lui Graham a mai câştigat o dată titlul în anul 1991, an în care a pierdut doar un meci, în sezonul 1990-91 a câştigat atât Cupa Angliei cât şi Cupa Ligii iar în anul 1993 a triumfat în finala Cupei Cupelor Europeni. Cu toate acestea, reputaţia lui Graham a fost ştirbită atunci când s-a scos la iveală faptul că achiziţiona anumiţi jucători la cererea agentului Rune Hauge, [7]acesta fiind concediat în anul 1995. Înlocuitorul său, Bruce Rioch, a rezistat numai un sezon, acesta plecând după o dispută cu conducerea clubului.[8] Succesul clubului de la sfârşitul anilor '90 şi anii 2000 este datorat mai ales numirii lui Arsène Wenger ca manager în anul 1996. Wenger a venit cu tactici noi, un nou regim de antrenamente şi jucători străini care au completat lotul. Arsenal a câştigat ambele cupe în 1998 şi 2000. În plus, clubul a ajuns în finala Cupei UEFA în sezonul 1999-00 (unde a fost învinsă de către Galatasaray după lovituri de departajare), a câştigat Cupa Angliei în sezoanele 2002-03 şi 2004-05 şi titlul de campioană în sezonul 2003-04 fără a pierde vreun meci, fapt ce le-a dat porecla de „Invincibilii”.[9] Arsenal a terminat campionatul pe una din primele două poziţii în opt din cele 11 sezoane în care a fost manageriată de Wenger.[10] Este totodată una dintre cele patru echipe (pe lângă Manchester United, Blackburn Rovers şi Chelsea) care a câştigat Premier League, de la formarea acesteia, în anul 1993 Prima stemă a clubului a fost prezentată în anul 1888. Stema avea prevăzute trei tunuri văzute de sus, îndreptate către nord, similare celor de pe stema zonei metropolitane Woolwich. Acestea pot fi confundate cu nişte coşuri de fum însă prezenţa unor capete de lei ciopliţi şi a unor forme specifice tunurilor indicau faptul că este doar o confuzie. S-a renunţat la acestă stemă odată cu mutarea echipei în Highbury din 1913, iar în 1921, clubul a adoptat prima sa stemă cu un singur tun şi cu porecla clubului, //The Gunners//, scrisă alături de el. Această stemă a rezistat numai până în anul 1925, atunci când tunul a fost îndreptat cu direcţia spre vest. În 1949, clubul a prezentat o stemă modernizată, prevăzută cu acelaşi stil de tun, cu numele clubului scris în caracatere gotice deasupra tunului, şi un sul de hârtie pe care era scris noul motto latin al clubului, //Victoria Concordia Crescit// (română //Victoria vine din armonie//). Pentru prima dată, la crearea stemei, s-au folosit culori, care au variat de-alungul timpului, păstrându-se până la urmă roşu, galben şi verde. Din cauza numeroaselor schimbări, Arsenal nu a putut avea drepturile exclusive de autor aspra ei; cu toate acestea, stema a fost înregistrată ca marcă de către club, iar acesta a putut să lupte (şi până la urmă să câştige) o bătălie legală cu unii comercianţi locali care vindeau produse Arsenal.[13] În 2002 a fost introdusă noua stemă, prevăzută cu linii curbe mai moderne şi cu un stil mai simplificat.[14] Din nou, tunul este îndreptat spre est iar numele clubului este scris cu caractere sans-serif, deasupra tunului. Verdele a fost înlocuit cu albastru închis. Noua stemă a fost primită cu critici din partea unor suporteri; Asociaţi Suporterilor a acuzat clubul de faptul că a ignorat istoria şi tradiţiile lui Arsenal, prin adoptarea acestei steme atât de moderne şi că fanii nu au fost consulataţi în această privinţă.
 * Arsenal Football Club** (cunoscut şi sub numele de **Arsenal**, **The Arsenal** sau **The Gunners**) este un club de fotbal profesionist din nordul Londrei, Anglia. Evoluează în Premier League şi este unul dintre cele mai de succes cluburi de fotbal din Anglia, câştigând de 13 ori campionatul naţional (Footbal League şi Premier League) şi de zece ori Cupa Angliei.

Culori
În mare parte din istoria clubului, echipamentele folosite pentru meciurile de pe teren propriu conţineau tricouri de culoare roşie cu dungi albe, şi şorturi complet albe. Alegerea culorilor s-a făcut ca recunoştinţă pentru o donaţie caritabilă primită de Arsenal de la Nottingham Forest, imediat după fondarea clubului din anul 1886. Doi dintre fondatorii clubului, Fred Beardsley şi Morris Bates erau foşti jucători ai echipei din Nottingham care s-au mutat în Londra pentru a-şi căuta un loc de muncă. Din cauza faptului că era primul club din zona Woolwich, nu se găseau echipamente, deci Beardsley şi Bates au cerut ajutor clubului din Nottingham şi au primit un set de echipamente şi o minge.[16] În anul 1933, Herbert Chapman a schimbat echipamentul adăugând mai multe dungi şi schimbând roşul existent cu o nuanţă mai deschisă. Originea dungilor albe este necunosută însă există două ipoteze; Chapman s-ar fi inspirat de la un suporter din tribune care purta un pulover roşu peste un tricou alb; altă ipoteză susţine că a fost inspirta de desenatorul Tom Webster, cu care Chapman juca golf.[17] Chiar dacă nu se ştie exact care variantă este adevărată, echipamentele cu culorile roşu şi alb au definit clubul Arsenal, iar echipa a purtat această combinaţie de culori de atunci, cu două excepţii. Prima a fost în sezonul 1966-67, când Arsenal a jucat într-un echipament roşu complet;[16] acest lucru nu a fost văzut cu ochi buni de suporteri, sezonul următor revenindu-se la varianta cu dungi albe. A doua excepţie a fost în sezonul 2005-06, ultimul sezon în care Arsenal a evoluat pe Highbury, atuci când echipa a purtat echipamente comemorative, similare cu cele purtate în 1913, anul în care echipa a evoluat pentru prima dată pe acest stadion. Clubul s-a întors la echipamentele tradiţionale la începutul sezonului 2006-07. Culorile echipamentelor purtate pe teren propriu de Arsenal au fost o inspiraţie pentru cel puţin trei alte cluburi. În 1909, AC Sparta Praga a adoptat echipamentele de culoare roşie similare cu cele purtate la acea vreme de Arsenal; în 1938, Hibernian a adăugat dungile albe peste echipametele verzi pe care aceştia le aveau.[18] În anii 1930, antrenorul echipei portugheze Sporting Clube de Braga a schimbat echipamentele echipei după modelul celor de la Arsenal, după ce a asistat la un meci pe Highbury, porecla clubului devenind în acel moment //Os Arsenalistas//. Aceste echipe folosesc aceste culori şi astăzi. Culorile de deplasare a clubului sunt în mod tradiţional galben şi albastru, cu toate că în perioada 1982 - 1984, au fost folosite culorile verde şi navy. În anii 1990 culorile de deplasare au variat, schimbându-se de la albastre, verzi, galbene sau aurii, ca cele folosite în sezonul 2001-2002 la galbene cu gri, ca cele folosite în sezonul 2005-06. În sezonul actual, echipamentele folosite în deplasare sunt compuse din tricuri albe cu şorturi roşii