Romania.

media type="youtube" key="84dZjSkcRHE" height="344" width="425" Deşteaptă-te, române! || • Populaţie • Coordonate || Bucureşti 1.924.959 (2005)     44°26′7″N, 26°6′10″E    || Prim Ministru ||< Traian Băsescu Călin Popescu-Tăriceanu || – declarată – recunoscută ||< faţă de Imperiul Otoman 9 mai 1877 (SV) 13 iulie 1878 || • Totală • % apa ||< Loc 82 238.391 km² km² 3 || • Totală • Densitate ||< Loc 51 22.303.522 de locuitori (estimări în 2006) 91 loc./km² || • Total (2008) • PIB per capita ||< Loc 38 187.900.000.000 $ 8.744 $ || • Total (2008) • PIB per capita ||< Loc 43 264.000.000.000 $[1] 12.285 $[2] || • vară ||< UTC +2 UTC +3 || 2 Se poate folosi şi domeniul .eu, întrucât România face parte din Uniunea Europeană. ||
 * România**|||| |||||| || [[image:http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Flag_of_Romania.svg/125px-Flag_of_Romania.svg.png width="125" height="83" caption="Drapelul României" link="http://ro.wikipedia.org/wiki/Imagine:Flag_of_Romania.svg"]] || [[image:http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/Coat_of_arms_of_Romania.svg/80px-Coat_of_arms_of_Romania.svg.png width="80" height="110" caption="Stema României" link="http://ro.wikipedia.org/wiki/Imagine:Coat_of_arms_of_Romania.svg"]] ||
 * Drapel || Stemă ||  ||   ||
 * = ** Imn naţional **
 * [[image:http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/EU_location_ROM.png/250px-EU_location_ROM.png width="250" height="188" caption="Amplasare a României" link="http://ro.wikipedia.org/wiki/Imagine:EU_location_ROM.png"]] ||
 * < **Capitală**
 * < **Capitală**
 * < **Capitală**
 * < **Limbă oficială** ||< Română ||
 * < **Sistem politic** ||< Republică ||
 * < Preşedinte
 * < **Independenţă**
 * < **Suprafaţă**
 * < **Populaţie**
 * < **PIB** (nominal)
 * < **PIB** (PPC)
 * < **IDU** (2004) ||< [[image:http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Green_Arrow_Up_Darker.svg/10px-Green_Arrow_Up_Darker.svg.png width="10" height="10"]] 0,813 ( loc 60 ) – înalt ||
 * < **Monedă** ||< Leul românesc 1 (RON) = 100 bani ||
 * < **Fus orar**
 * < **Domeniu internet** ||< .ro2.eu ||
 * < **Prefix telefonic** ||< +40 ||
 * < **Prefix radiofonic** ||< YOA-YRZ ||
 * < ** Siglă pentru maşini ** ||< RO ||
 * < ** Cod ISO ** ||< 642 / ROU / RO ||
 * = Membru al: ONU, UE, Uniunea Latină, NATO, OSCE ||
 * 1 A înlocuit "//Leul vechi//" ( ROL ) la 1 iulie 2005.

este un stat situat în Europa, la intersecţia dintre Europa Centrală (46%: Transilvania, Crişana, Banat, Maramureş şi Bucovina [//necesită citare//] ), Europa de Sud (38%: Valahia şi Dobrogea [//necesită citare//] ) şi Europa de Est (16%: Moldova fără partea Bucovinei aflată pe teritoriul Romaniei [//necesită citare//] ). Se învecinează cu Ucraina (650 km) şi Republica Moldova (681 km) în nord şi est, Ungaria (440 km) şi Serbia (546 km) la vest şi Bulgaria (631 km) la sud. În sud-est, România are o porţiune de coastă care îi oferă acces la Marea Neagră. Capitala şi cel mai mare oraş este Bucureşti. România este un stat membru al Organizaţiei Naţiunilor Unite ( ONU ) din 14 decembrie 1955, Organizaţiei Tratatului Atlanticului de Nord ( NATO ) din data de 29 martie 2004 şi, al Uniunii Europene ( UE ), din 1 ianuarie 2007. Numele de "România" provine de la "român", cuvânt derivat din latinescul "romanus" ("roman"). Faptul că românii se denumesc folosind un cuvânt derivat din "romanus" este menţionat începând cu secolul XVI de către mulţi autori, printre care umaniştii italieni care au călătorit în Transilvania, Moldova şi Valahia. Cel mai vechi document existent, scris în limba română este o scrisoare din 1521 (cunoscută sub numele de "Scrisoarea lui Neacşu din Câmpulung") care anunţă pe primarul Braşovului Johannes Benkner despre pregatirile unui atac iminent al turcilor asupra Transilvaniei. Acest document este, de asemenea, cel mai vechi în care apare denumirea de " Ţara Rumânească ". În antichitatea târzie, Imperiul Roman era denumit în mod frecvent "** Romania **" în limba latină. Unii istorici afirmă că Imperiul Bizantin medieval ar trebui să fie numit "Romania", propunere neacceptată însă. Numele "Romania" este utilizat de asemenea pentru a desemna ansamblul ţărilor europene latine, vorbitoare de limbi romanice. Până în secolul XIX a predonimat pentru spaţiul dintre Nistru şi Tisa denumirea de "** Rumânia **" în loc de "România", precum şi endonimul de "** rumâni **" în loc de "români". Din termenul "rumân" s-a format la finele secolului XVIII exonimul modern a poporului român şi a statului român în cazul principalelor limbi europene: "Rumänen/Rumänien" (germană), "Roumains/Roumanie" (franceză), "Rumanians/Rumania" (denumirea învechită din engleză), "Rumuni/Rumunija" (în sârbă; totuşi, în cazul românilor timoceni s-a păstrat exominul de "** vlahi **" până în ziua de azi, chiar dacă ei se autodefinesc în limba maternă drept "rumâni") etc. În trecut, toţi românii erau numiţi de către străini drept "vlahi". Graniţele României de astăzi includ o mare parte din teritoriul statului antic geto-dac. Teritoriul actual al României a fost locuit începând cu mileniul II î.Hr, de triburile indo-europene ale tracilor. Începând cu secolul VI î.Hr, în regiunea Dunării de Jos sunt semnalaţi geţii, iar în ţinuturile Banat şi Transilvania, dacii. În vremea regelui Burebista (82 î.Hr.-44 î.Hr.), statul geto-dac avea ca hotare: în Nord: Carpaţii Păduroşi, în Est: râul Bug , în Sud: munţii Haemus (Balcani), în Vest: confluenţa râului Morava cu Dunărea mijlocie. După moartea lui Burebista, statul geto-dac se va destrăma în 4, apoi în 5 regate. Nucleul statal se menţine în zona munţilor Şureanu, unde domnesc succesiv Deceneu, Comosicus şi Coryllus. Traian Unitatea statului dac este refăcută de regele Decebal (87-106). Noul stat avea reşedinţa la Sarmizegetusa. Acesta avea dimensiuni mai mici decât statul lui Burebista, însă era mai bine organizat. Domnia sa reprezintă perioada de apogeu a civilizaţiei geto-dacilor, aflată în a II-a etapă a epocii fierului ( La Tene ). Datorită agravării pericolului roman, care ajunsese la Dunărea de Jos, Decebal poartă 2 războaie cu romanii conduşi de împăratul Traian în anii: 101-102 şi 105-106. În urma acestor războaie, Dacia este cucerită şi transformată în provincie romană. Începe oficial procesul de romanizare al autohtonilor geto-daci. Decebal - pe Columna lui Traian Romanizarea reprezintă un proces istoric complex prin care civilizaţia romană pătrunde în toate compartimentele vieţii unei provincii încât duce la înlocuirea limbii populaţiei supuse cu limba latină. Factorii romanizării au fost administraţia, armata, veteranii, coloniştii, urbanizarea, religia, dreptul şi învăţământul în limba latină. Impactul asupra autohtonilor, al acestor factori, a fost asimilarea, în mod conştient, a civilizaţiei romane. În anul 271, împăratul Aurelianus retrage administraţia şi armata din Dacia. Dar o parte importantă a populaţiei romanizate rămâne la nord de Dunăre, pentru a exploata aurul din munţii Munţii Apuseni şi sarea din bazinul Târnavelor. Există dovezi toponimice ale continuităţii populaţiei daco-romane la nord de Dunăre (" Auraneus " – acum Arieş ). Aşezările daco-romane nord-dunărene cunosc o locuire neîntreruptă. Vechile centre urbane erau: Sucidava, Dierna, Sarmizegetusa , Napoca , Porolissum, însă o parte a locuitorilor vechilor oraşe se retrag spre ţinuturile rurale din cauza migratorilor şi întemeiază noi aşezări. După retragerea aureliană este refăcută unitatea dacică din stânga Dunării de Jos: desfiinţarea frontierei romane de pe linia Carpaţilor a permis circulaţia nestingherită pe ambele versante: dacii liberi pătrund în interiorul arcului carpatic iar daco-romanii trec la est şi la sud de Carpaţi. Refacerea unităţii dacice a continuat procesul de romanizare. Practicarea neîntreruptă a unor activităţi specifice vieţii sedentare, incompatibile cu nomadismul, ca agricultura, meşteşugurile, exploatarea minereurilor şi comerţul, a menţinut folosirea limbii latine ca "lingua franca" între cele 2 maluri ale Dunării după 271. În timpul împăraţilor Diocleţian, Constantin cel Mare şi Iustinian s-a realizat o adevărată "stăpânire romană" la nord de Dunăre. Răspândirea creştinismului în limba latină la nordul Dunării demonstrează romanizarea ireversibilă a dacilor şi continuitatea daco-romanilor. Din limba latină – provin şi termenii de bază ai religiei creştine: biserică – Basilica; Dumnezeu – Domine Deus; Duminică – Dies / Dominica; înger – angelus. Aşadar romanitatea din sudul şi nordul Dunării se consolidează în secolele IV-VI. Autohtonii se integrează definitiv şi deplin romanităţii orientale. Nicolae Iorga Nicolae Iorga, pe baza izvoarelor istorice studiate o viaţă, concluzionează în "Istoria românilor", publicată în parte postum, că poporul român s-a format "între Carpaţii beşkizi şi Pelopones şi de la Marea Adriatică la Marea Neagră". Această constatare este făcută şi de P. P. Panaitescu, Silviu Dragomir şi alţii, cu formula etnografică "românii sunt urmaşii traco-ilirilor romanizaţi". Părintele Dumitru Stăniloaie observă că romanizarea - subiectul unor dezbateri vaste - s-a realizat în primul rând prin creştinarea traco-ilirilor, proces care determina şi romanizarea şi deschidea calea către o latinizare adevărată şi pentru cei din apropierea comunităţilor creştine. Aşadar, românii s-au format pe un teritoriu vast care se întindea la nordul şi la sudul Dunării, înglobând fostele provincii romane Dacia şi Moesia. Prima sinteză a fost aceea dintre daci şi romani şi stă la baza formării poporului român. A II-a sinteză se produce diferit la nordul şi la sudul Dunării, în decursul mai multor secole, între populaţia daco-romană şi populaţiile slave venite în secolul VII. Consecinţele aşezării slavilor la Dunărea de jos sunt importante. Are loc separarea latinităţii din peninsula Balcanică de cea nord-dunăreană. La sud de Dunăre, majoritatea populaţiei romanice este înconjurată de slavi, iar cea rămasă, devenită minoritară, păstrează la sudul munţilor Balcani o limbă puţin slavizată şi apropape total lipsită de termeni maghiari. La nord de Dunăre, populaţia romanică dimpotrivă asimilează elementele slave, şi odată cu ele un important lexic slav, la care se adaugă ulterior şi lexicul maghiar (gând, oraş, hotar, marfă, vamă, viclean...). Rezultatul celor 2 sinteze diferite a dus la formarea poporului român la nord de Dunăre şi în Dobrogea, şi a poporului aromân/meglenoromân la sudul munţilor Balcani. Acest proces s-a încheiat în linii mari la sfârşitul secolului VIII. Tot de la sfârşitul secolului VIII putem vorbi de apariţia limbii române, fiind o limbă romanică sau neolatină. La formarea acesteia au concurat trei elemente: substratul – daco-moesic (c. 10 % [//necesită citare//] ); stratul – latin (c. 60 [//necesită citare//] ); adstratul – slav (c. 20 % [//necesită citare//] ). În acea perioadă numele Dacia a continuat să se folosească pentru 2 provincii romane sud-dunărene (din Serbia şi Bulgaria de astăzi), dar şi pentru teritoriul de la nord de Dunăre. În acelaşi timp, pentru regiunea dintre Marea Adriatică, Marea Neagră, Marea Marmara şi Marea Egee se încetăţenea termenul de "Romania", de la care vine şi numele actual de "România". Ştefan cel Mare Aşezarea slavilor în secolul al VII-lea va avea şi anumite efecte nefaste pentru români. Aceştia se găsesc acum în cadrul unor noi state "barbare" ( Hanatul Avar, Hanatul Bulgar , apoi cel Maghiar ) care nu continuă tradiţia imperială romană: astfel, lexicul latin din limba română dovedeşte o despărţire timpurie de celelalte limbi latine, şi este îndeosebi rural: viaţa urbană şi cultă dispare, pentru a reapărea abia cu veacuri mai târziu, dar în forme slave, maghiare sau greceşti în parte străine de viaţa de toate zilele a poporului român. Aromânii/Meglenoromânii în schimb, continuă să evolueze în cadrul Imperiului Bizantin (prin termenul de romanic se atestă că Imperiul Roman de Răsărit, cu capitala la Constantinopol, e continuatorul Imperiului Roman distrus de către barbari). Slavii si bulgarii vor separa astfel pe românii aflaţi la sudul munţilor Balcani, de cei din nord. Separarea va cunoaşte o serie de întreruperi şi mişcări de "unificare". Prima este cea a Asăneştilor* ("regnum Valachorum" din secolele XII-XIII), care împreună cu bulgarii devin un vehicul de expansiune slavo-română, ortodoxă, spre nord şi nord-vest, înainte de a fi distrus parţial de marile invazii tătare. A II-a este apariţia statului Ungrovlahia (sau Valahia), concomitent cu definitivarea organizării voievodatului Transilvaniei şi a comitatelor vecine, care înlocuiesc diferitele "ţări" ("vlachföldek") ale Bihorului, Zărandului, Arieşului, Crasnei, Haţegului, Amlaşului, Cibinului, Făgăraşului, Vlăhiţei, Gurghiului, Năsăudului/Bârgăului, Lăpuşului, Oaşului şi Maramureşului (zise de istorici "Românii populare" iar în cronicile medievale "valahii"). Un proces similar are loc între Nistru şi Carpaţii orientali, unde "ţinuturile" Onutului, Străşineţului, Dornei, Băii, Neamţului, Iaşilor, Sorocăi, Orheiului, Lăpuşnei, Hanscăi, Bârladului, Ciubărciului şi Tigheciului sunt integrate în voievodatul Moldovei. Sub ocupaţia otomană, românii sudici şi vestici vor rămâne în continuare separaţi de cei din formaţiunile statale româneşti, aprute în evul mediu. Alte ramuri ale poporului român ( istro-românii, şi cei care au lăsat în spaţiul iugoslav toponimele de Vlaşina, Vlahina, Romanija Planina, Durmitor etc.), au dispărut definitiv, asililaţi de slavi, precum şi cei din Moldova instalaţi în actuala Ucraină, în Crimeea sau în Podolia. Tot atfel au dispărut, asimilaţi de cehi şi slovaci, cei din " Moravska Valaşska ". În Evul Mediu, populaţia de pe teritoriul actual al României trăia în 2 formaţiuni statale distincte: Ţara Românească şi Moldova - dar şi în Transilvania, Ungaria, Banat, Crişana, Maramureş. Unele teorii indică ideea că statul medieval "Ţara Românească" a fost întemeiat de o dinastie comănească creştinată, împinsă spre vest şi sud de mongoli (şi tătari). Predecesorul lui Basarab I, tatăl sau bunicul său, se pare că a fost Tiş-homir, principe coman, probabil, legendarul "Negru-Vodă". Astfel că descendenţii lui Basarab, chiar şi Vlad Ţepeş, cel "pictat" extrem de "negru" (la a 7-a generaţie) ar putea fi consideraţi descendenţi ai cumanilor. Existenţa unei episcopii catolice pentru cumani la Focşani în anii 1200 pare a confirma aceste teorii. În decursul etnogenezei sale, poporul român a asimilat nu numai slavi, cumani şi maghiari (episcopii catolici ungari deplorau că "prea mulţi dintre supuşii maghiari îmbrăţişează credinţa şismatică a valahilor, devenind ei înşişi valahi") ci şi alte popoare migratoare stabilite pe teritoriul său, bunăoară pecenegi sau iaşi (aceştia din urmă fiind alani de limbă Limbile Iraniene|iraniană]], ai căror descendenţi actuali sunt Oseţii din munţii Caucaz). În secolul al XV-lea, Moldova şi Ţara Românească au devenit vasale ale Imperiului Otoman, dar păstrându-şi autonomia internă. În secolul al XVIII-lea, Moldova şi Ţara Românească şi-au păstrat în continuare autonomia internă, dar în 1711 şi 1716 respectiv, începe perioada domnitorilor fanarioţi, numiţi direct de turci printre familiile nobile de greci din Constantinopol. Transilvania, iniţial vasală Regatului Ungariei, cu voievozi maghiari, devine la rândul său vasală a Imperiului Otoman din 1526, apoi a Imperiului Austriac din 1699, având de asemenea o autonomie largă, pe care însă şi-o pierde în 1867 când este anexată de Ungaria în cadrul Imperiului Austro-Ungar. Alexandru Ioan Cuza  Harta României Mici (Vechiul Regat)   Teritoriile populate de români înaintea unirilor din anul 1918   Harta României Mari Statul modern român a fost creat prin unirea principatelor Moldova şi Muntenia (sau Ţării Româneşti), în anul 1859, odată cu alegerea concomitentă ca domnitor în ambele state a lui Alexandru Ioan Cuza. Acesta a fost obligat să abdice în anul 1866 de către o largă coaliţie a partidelor vremii, denumită şi Monstruoasa Coaliţie, din cauza orientărilor politice diferite ale membrilor săi, care au reacţionat astfel faţă de manifestările autoritare ale domnitorului. Unirea nu fusese garantată decât pe parcursul domniei lui Cuza, momentul fiind depăşit de introducerea unei case domnitoare străine, de Hohenzollern din ramura catolică : din 1881, regi. România a devenit independentă în urma participării la războiul ruso-turc din 1877-1878, odată cu Muntenegru şi Serbia. România îşi va mări teritoriul ca urmare a celui de- al II-lea Război Balcanic, când în urma Păcii de la Bucureşti (1913) obţine Cadrilaterul şi a Primului Război Mondial, când obţine Transilvania, Bucovina şi Basarabia sunt obţinute, în cea mai mare parte, prin aplicarea politicii "autodeterminării naţiunilor" (principiile wilsoniene, cu iniţiative locale şi plebiscite ), dar având ocazional aspectul unor campanii militare (1918-1919). Basarabia, Bucovina de nord şi Ţinutul Herţa au fost încorporate de către Uniunea Republicilor Socialiste Sovietice ( URSS ) în 1940, recuperate în anul 1941 şi apoi din nou încorporate în URSS în anul 1944, iar astăzi se află în componenţa Republicii Moldova şi a Ucrainei. În anul 1940, Cadrilaterul a fost restituit Bulgariei. Insula Şerpilor a fost cedată abia în 1948 vecinului de la Răsărit. După cel de-al II-lea Război Mondial, România va deveni o ţară comunistă sub influenţa URSS-ului - contracarată, din circa 1965, de o variantă autohtonă de regim comunist, ocazional, în probleme de politică externă, în opoziţie cu URSS. Regimul a rămas îndepărtat de orice altă tentativă de reformă internă, întorcându-se la abordări dogmatice autoritare, cu manifestări represive, pe măsură ce era confruntat cu politicile de Perestroika. Deşi se afirma patriotic şi agita temele tradiţionale ale naţionalismului, regimul a distrus o mare parte din patrimoniul natural şi arhitectonic al ţării, a înăbuşit viaţa intelectuală, cultura, arta şi ştiinţa, şi le-a înlocuit prin forme para-culturale caricaturale ca realismul socialist sau "Cântarea României". În domeniul economic, supra-dimensionarea industriei grele şi lipsurile acute ale industriei uşoare, de consum şi alimentară au provocat datorii urişe faţă de băncile internaţionale şi o situaţie de penurie cronică pentru populaţie. Pe teren, distrugerea majorităţii centrelor urbane istorice, acoperirea teritoriului cu blocuri, stâlpi, conducte, uzine şi diguri, şi poluarea au periclitat atractivitatea pentru turismul internaţional, care în România avea ca atu mai ales tradiţiile şi cultura (dat fiind că munţi mai spectaculoşi, mlaştini fluviale şi coaste maritime mai întinse se găsesc şi în alte ţări inclusiv vecine). În decembrie 1989, la capătul unei serii de evenimente sângeroase, edificiul politic comunist s-a prăbuşit. Preşedintele României, Traian Băsescu, şi prim-ministrul României, Călin Popescu Tăriceanu , semnând Tratatul Numele ţării a fost Republica Populară Romînă (cu "î" din "i", din 1953 până în 1964, scris prescurtat ( RPR ), 1947-1965) şi Republica Socialistă România, (scris (mai rar) prescurtat ( RSR ), 1965-1989). Numele actual, România, datează din 1862. Regimul comunist din România, duce la alterarea vieţii politice, economice, sociale şi morale, a învăţământului, ştiinţei, culturii. Regimul dictatorial este înlăturat în urma revoltei populare din decembrie 1989. Consiliul Frontului Salvării Naţionale, care a preluat puterea în decembrie 1989, proclamă renunţarea la comunism, schimbarea numelui ţării (în România), pluripartitismul, trecerea la economia de piaţă, restabilirea drepturilor fundamentale ale omului. După încheierea Războiului rece în 1989, România şi-a îmbunătăţit relaţiile cu Europa, a aderat la NATO şi la UE. Alegerile parlamentare din 2004 au fost câştigate de uniunea dintre Partidul Social Democrat ( PSD ) şi Partidul Umanist Român ( PUR ) denumită: Uniunea PSD+PUR. Dar PUR părăseşte alianţa şi îşi schimbă numele în Partidul Conservator (PC). Alegerile prezidenţiale sunt câştigate de candidatul Alianţei Dreptate şi Adevar (Alianţa D.A.): Traian Băsescu. Călin Popescu Tăriceanu formează un guvern de coaliţie format din: Alianţa D.A.+ Uniunea Democrată a Maghiarilor din România ( UDMR )+PC. Tratatul de aderare a României şi Bulgariei la UE a fost semnat de reprezentanţii statelor membre şi cei ai ţărilor aderente în Luxemburg, la Abaţia Neumünster, pe 25 aprilie 2005 şi a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2007, după ratificarea sa de către cele 25 de state ale UE. România este republică semi-parlamentară. Tot în 2007 preşedintele Traian Băsescu este suspendat, dar este reales de popor. Câteva săptămâni mai târziu Alianţa D.A. se destramă.
 * România**