Pluto

__Pluto__ Pluto este planeta cea mai indepartata din sistemul solar. Are un diametru mai mic de 2500 km, este de proportii mai reduse decat Luna. Se crede ca este format dintr-un nucleu de roci, inconjurat de un invelis de gheata. Suprafata sa ar putea fi acoperita cu azot si metan inghetate. Planeta are o atmosfera rarefiata, ce contine metan. In 1978 i s-a descoperit satelitul Charon ce are diametrul aprope egal cu jumatate din cel al lui Pluto. Pluto, planeta cea mai indepartata si cea mai mica din sistemul nostru solar, se pare ca are trei sateliti, nu numai unul, potrivit agentiei spatiale americane NASA, relateaza AFP, citata de Mediafax. Cu ajutorul telescopului spatial Hubble, astronomii de la Institutul de Cercetare Southwest au reperat cei doi sateliti noi ai planetei Pluto in luna mai. Cele doua obiecte au efectuat o orbita aproape circulara a planetei in trei zile, au explicat astronomii.Pluto este cea mai îndepărtată planetă de la Soare (de obicei) şi de departe cea mai mică. Pluto este mai mică decât 7 luni ale Sistemului Solar (Luna,Io,Europa, Ganymede, Callisto, Titan şi Triton). orbita: 5,913,520,000 km (39.5 AU) de la Soare (media) diametru: 2274 km masa: 1.27e22 kg În mitologia romană, Pluto (în grecească: Hades) este zeul lumii de dincolo. Planeta a primit acest nume (după multe alte sugestii) probabil fiindcă este aşa de departe de Soare şi este mereu întuneric. Probabil că "PL" sunt iniţialele lui Percival Lowell. Pluto a fost descoperit în 1930 de un accident norocos. Calculele care mai târziu s-au dovedit eronate au precizat o planetă în spatele lui Neptun, bazate pe mişcările lui Uranus şi Neptun. Fără să ştie de eroare, Clyde W. Tombaught la Observatorul Lowell din Arizona a făcut o foarte atentă urmărire a cerului care a făcut să vadă Pluto. După descoperirea lui Pluto, s-a determinat că Pluto era prea mic pentru mulţimea de discrepanţe în orbitele celorlalte planete. Căutarea Planetei X a continuat însă nu s-a găsit nimic. Şi nici nu se prevede aşa ceva în viitor: discrepanţele dispar dacă e folosită masa lui Neptun, determinată din întâlnirea lui Voyager 2 cu Neptun. Nu există o a zecea planetă. Pluto este singura planetă care nu a fost vizitată de o navă spaţială. Chiar Telescopul Spaţial Hubble poate dezvălui doar caracteristicile mai mari de pe suprafaţa sa. Din fericire, Pluto are un satelit, Charon. Din pur noroc, Charon a fost descoperit (în 1978) chiar înainte ca planul orbitei să se deplaseze cu marginea spre sistemul solar dinspre interior. De aceea a fost posibil să se observe multe treceri ale lui Pluto şi Charon şi viceversa. Calculând atent care porţiune a cărui corp va fi acoperit şi la ce timp, şi urmărind curbele de luminozitate, astronomii au putut să construiască o hartă "brută" a suprafeţelor de lumină şi umbre de pe cele două corpuri. Raza lui Pluto nu este foarte bine cunoscută. Valoarea JPL de 1137 este dată cu o eroare de +/-, aproape un procent. Deşi suma maselor lui Pluto şi Charon este cunoscută destul de bine (se poate determina din măsurători atente a perioadei şi a razei orbitei lui Charon şi de asemenea fizica de bază) masele lor individuale sunt greu de determinat deoarece acesta implică determinarea mişcării lor mutuale în jurul centrului de masă al sistemului care implică măsurători mult mai precise -- ele sunt aşa de mici încât chiar HST are dificultăţi. Raportul maselor lor este probabil undeva intre 0.084 şi 0.157; mai multe observaţii sunt speculative dar noi nu vom fi îndeajuns de precisi până ce nava spaţială nu va fi trimisă. Pluto este cel mai contrastant corp din întregul sistem (după lapetus). Explorarea originii contrastului este una din priorităţile de prim rang pentru misiunea Pluto Express. Există unii care cred că ar putea fi clasificat ca un asteroid sau cometă, decât ca o planetă. Unii consideră că fiind cea mai mare dintre corpurile Kuiper Belt (cunoscute şi ca obiecte transneptuniene). Ultimei variante i se poate acorda un merit deosebit, dar din punct de vedere istoric Pluto a fost considerat ca planetă şi este foarte probabil să rămână aşa. Orbita lui Pluto este foarte excentrică. La anumite intervale de timp este mai apropiat de Soare decât Neptun (aşa cum A fost din Ianuarie 1979 până în Februarie 1999). Pluto se roteşte în direcţie opusă faţă de marea majoritate a celorlalte planete. Pluto este prins într-o rezonanţă de 3:2 cu Neptun; orbita lui Pluto este cu exact 1,5 mai lungă decât cea a lui Neptun. Înclinarea orbitală este de asemenea mult mai mare decât a celorlalte planete. Deci deşi pare că orbita lui Pluto trece peste cea a lui Neptun, totuşi ele niciodată nu se vor ciocni. Ca şi Uranus, planul ecuatorului lui Pluto este aproape în unghi drept cu planul orbitei sale. Temperatura suprafeţei pe Pluto variază între -235 şi -210 C (38 şi 63 K). Cea mai "caldă" regiune corespunde regiunilor care par mai închise în lentile optice. Compoziţia lui Pluto este necunoscută, dar densitatea sa (cam 2g/cm3) indică faptul că este o mixtură de 70% roci şi 30% apă îngheţată la fel ca Triton. Suprafeţele luminoase par să fie acoperite cu gheaţă de nitrogen cu mici adăugiri de metan (solid), etan şi monoxid de carbon. Compoziţia regiunilor întunecate ale suprafeţei lui Pluto este necunoscută dar poate fi datorat materialului organic primordial sau reacţiilor date de razele cosmice. Puţin este cunoscut despre atmosfera lui Pluto, dar probabil este constituită din monoxid de carbon şi metan. Este foarte subtilă, presiunea pe suprafaţa sa este de doar câţiva microbari. Atmosfera lui Pluto poate exista ca un gaz iar aproape de periheliu; pentru mare parte din lungul an al lui Pluto, atmosfera îngheaţă. Lângă periheliu, este probabil că o parte din atmosferă scapă în spaţiu chiar interacţionând cu Charon. Cei care planifică misiunea Pluto Express vor să ajungă la Pluto când atmosfera este neîngheţată. Natura neobişnuită a orbitei lui Pluto şi a lui Triton şi similaritatea între multe din proprietăţile lor sugerează unele conexiuni istorice între ele. Se credea odată că Pluto a fost un satelit al lui Neptun, şi nici acum nu s-a renunţat în totalitate la această idee. O idee mult mai populară este că Triton, ca şi Pluto, se mişca odată într-o orbită independentă în jurul Soarelui şi apoi a fost capturat de Neptun. Probabil Triton, Pluto şi Charon sunt singurii membri rămaşi ai unei clase largi de obiecte similare ale cărei resturi au fost apoi ejectate în norul Oort. Ca şi Luna Pământului, Charon poate fi rezultatul unei coliziuni între Pluto şi un alt corp.

// Puţine lucruri se cunosc despre Pluto datorită distanţei mari dintre Pământ şi el şi datorită faptului că nici o navetă spaţială nu a vizitat Pluto încă. Proba cu Voyager 1 intenţiona la început să viziteze Pluto, dar din cauza reducerilor de buget şi a lipsei de interes – înainte de descoperirea dimensiunilor şi atmosferei lui Pluto şi Charon – zborul a fost anulat pentru a facilita un alt zbor spre Titan, satelit al lui Saturn. //

// "SISTEMUL SOLAR A RAMAS CU OPT PLANETE În anul 2006, în Cehia la Reuniunea Internaţională a Astronomilor ( International Astronomical Union ), cei 2500 de experţi //// în astronomie au decis că Pluto nu este planetă şi că sistemul nostru solar nu are decât 8 planete. Astronomi din toate colţurile lumii au încercat să definească termenul de planetă şi deşi decizia iniţială era că sistemul nostru solar să se îmbogăţească cu alte trei corpuri cereşti: asteroidul Ceres si "Plutonii", în final s-a hotărât că Pluto este prea mică pentru a fi considerată planeta. Pluto a fost considerată planetă încă de la descoperirea ei din anul 1930, iar cele opt planete rămase în sistemul nostru solar sunt: Mercur, Venus, Terra, Marte, Jupiter, Saturn, Uranus şi Neptun." //

Daca aceasta descoperire este confirmata de Uniunea Astronomica Internationala, acesti doi sateliti vor fi botezati cu nume din mitologia greco-romana si vor fi adaugati la satelitul Charon, singurul satelit cunoscut de pana acum al planetei Pluto, descoperit in anul 1978.In 1930 a fost descoperita planeta Pluto. In astronomie, Pluto reprezinta cea de-a noua si cea mai distanta fata de soare planeta cunoscuta, cu o orbita eliptica aflata de regula in spatele celei a planetei Neptun. Distanta dintre Pluto si soare este de 3,67 de miliarde de mile (5,91 miliarde de km), iar perioada sa de revolutie este de aproximativ 248 de ani. Din cauza faptului ca Pluto are cea mai eliptica si inclinata orbita dintre toate planetele (excentricitate .250, inclinatie 17°), in punctul cel mai apropiat de soare, intretaie orbita planetei Neptun; intre 1979 si 1999 Pluto a fost mai apropiat de soare decat Neptun. Pluto va ramane mai departat de soare vreme de 220 de ani, dupa care va strabate din nou orbita lui Neptun. Suprafata planetei este alcatuita mai ales din azot inghetat. Se considera ca are un centru stancos, din siliciu; atmosfera sa rarefiata contine probabil azot, monoxid de carbon si metan. Temeperatura suprafetei sale este estimata a fi de aproximativ -360°F (-218°C), o temperatura la care majoritatea gazelor exista in stare inghetata. Existenta unei planete necunoscute a fost propusa pentru prima data de Percival Lowell, pe baza observarii perturbarilor orbitelor lui Uranus si Neptun. El a inceput sa caute planeta in 1905, desi nu a publicat calculele pozitiei prezise a planetei, pana in anul 1914. Calcule independente au fost publicate de W. H. Pickering si de altii. In 1929, cautarea noii planete a fost continuata la Observatorul Lowell, iar la 18 februarie 1930, utilizand placute fotografice si un microscop cu semnale luminoase, Clyde W. Tombaugh a descoperit un obiect ale carui miscari erau in concordanta cu acele ale planetei trans-neptuniene.

Deocamdata, cei doi sateliti au fost denumiti S/2005 P1 si S/2005 P2. Acestia sunt de aproximativ 5000 de ori mai putin stralucitori decat Pluto, lucru care explica de ce nu au fost mult timp reperati. Acesti doi posibili sateliti au fost observati la o departare de aproximativ 44.000-53.000 de kilometri de Pluto si sunt de doua-trei ori mai departati de planeta decat Charon, al carui diametru este de aproximativ 1200 de kilometri. Cei doi sateliti noi au diametre de 32 si respectiv de 70 de kilometri. Planeta Pluto a fost descoperita in anul 1930 si se roteste in jurul Soarelui la o distanta de aproximativ 6,4 miliarde de kilometri, in centura Kuiper. Aceasta zona a sistemului solar, in forma de inel, este formata fara indoiala din mai mult de 35.000 de corpuri care au un diametru mai mare de 100 de kilometri. "Daca Pluto nu are numai unul, ci trei sateliti, ea va deveni primul corp din centura Kuiper care are mai mult de un satelit", a declarat Hal Weaver, un astrofizician de la universitatea Johns Hopkins, unul dintre cei care se ocupa de echipa stiintifica care a facut aceasta descoperire. Multi astronomi considera ca Pluto nu este o planeta, avand in vedere diametrul sau de numai 2252 de kilometri. (D.V.)